aeolická malou septimu a-g u porovnání s harmonickou A moll stupnicí. Všeobecná pravidla o transposici či pi•eloze tonin jsou následujíci: Modus I. (dorická) v původním znění zůstává, někdy o půl tonu neb celý ton výše se přeloží. Náš praktický příklad v prvém odstavci tohoto pojednání znázornil zřetelně proměnou klíčů toto přeložení modu. O půl tonu výš obdržíme v houslovém klíči es (S ~), o ton výše e (2#), po pi-ípadě o terc

— 61 —
uíž (v sopranovém klíči) d (z { ). Modus H. přeložen-li o kvartu výše, obdržíme g (2 b). Modus III. v původní četbě, o půl tonu výše f (5 { ), o celý ton výše fs (2 #), rovněž i modus IV. Modus V. (lydická) o celý ton níže v housl. klíči es (2 o quartu níže c, v sopranovém klíči (t #) neb o ton níže pod houslovým klíčem nad (3 #). Modus VI. ton výše g (2 #). Modus VII. ton níže f (z » v houslovém neb sopranovém klíči atd.
(Pokračováni.)
OU~.
—	~•-%!ema -
Zpev a hudby, v chrtímu P,íne Bezenském před 20, lety.
Píše V. Vaněk.

V adventě, Velebné zpěvy rorátní za-vedl děl.an Jan Jeřábele již v r. 1849.; na svůj náklad objednal hlas varhan a 3 knihy rorátní, vydané u J. Pospíšila v Hradci Královém. Dvě knihy byly na kůru a třetí v kapli, z níž sám děkan zpívával. Roráte zpívaly se a podnes se zpívají jen do poloviny; druhá polovina zpívá se v týdnu druhém. Po rorátech zpíval se a podnes se zpívá introit »Ejhle, hospodář přijde«, nyní ovšem nápěvem opraveným. Po celý advent o mši sv. zněla píseň »S nebe povel vychází«; po mši sv. zpívaly se bez pr[i-

vodu varhan tři verše písně »Poděkujmež Otci nebeskému«; jsou to verše z pátečních rorátů. Lid je zpíval nápěvem velice změněným; dlouho jsem nemohl do tohoto nápěvu vniknouti; jest to velebný, ale velmi těžký chorál.
Když v adventě, nebo i v jiné době církevní připadla na některý den památka některého svatého, zpívalo se po mši sv. případná píseň o tom kterém svatém z »Rajského slavíčka« od Božana a to vždy jedním a tímž nápěvem; na př. na den sv. Barbory:

~~=~-vrt
Bar-Uo-ro,	pa-nen - ko sva - tá, pro t{ri - sto - vo jmé - no

Ué co - la - jí	c{, za	pa - trou - ku vzýva -

sfa - tá,	slyš nás k to‑
ji	ct,

V čase vánočním, jako podnes, tak i tenkráte počaly se zpívati roráte před »půlnoční« o i I. hodině; když zavzněl zvonek u sákristie, umlkly varhany a ponocný, stoje ve dveřích chrámových, hlučně za-troubil na roh 12 hodin.
Chrám skvěle osvětlen, lidem napiněn
P ř e d e h r a. IIousle I.

zvuk rohu, ticho velebné — zdálo se, že stojíme s pastýři u jeslí! Chvíle to velebná, tajeinná! O půlnoční mši sv, hrálo a troubilo se, až se okna třásla. Snad po celé století nesměla o půlnoční chyběti při gra - duale »Česká pastorálka«, kterouž tuto pro zvláštnost její celou podávám.

r f