-6o‑

doricl;ého někdy k rozeznání, a může zakončiti zejména v průvodu po způsobu zpěvů složených v modu dorickém, v opačném případě obdrží plagálni závěr od IV.-I., který podoben jest poloviční kadenci jonické (příklady v příštím odstavci o harmonisaci).
Snadno vyhledáme nyní ostatní druhy starých tonin.
Jak známo, počal tonus dorický tonem d v malé oktávě, odtud stoupají základní či finální tony veškerých modů. Tím, že modi plagálni základník či finalis až ku spodní kvartě podstupují, a prvotní rozdělení stupnice na dvě části takto se mění:

d e f g a	a h c d
quinta	quarta
v a h c d	ď e f g a
quarta	quinta
věc v ničem nemění, poněvadž základník na svém místě zůstává.
Tonem a v malé oktávě vzniklý modus IX. či aeolický authentický rozprostírá se až ku ar, obvyklá hranice hlasu lidského jest tím překročena a vzhledem ku zpěvu chorálnímu i v transposici zřídka možným jest. Jeho finálou jest a, dominantou e.
Aeolický plagální či X. modus, ležící o kvartu níže, vyskytuje se často.
e f g a h c d e

a fin., c dom., reper-c. la ut.
2bg
s#e
6	es atd , náš »starý spůsob« moll-stupnice.
V hymnu »Haec dies« a j. přibírá modus X. b.
O modu IX., X. a ostatních na h a c vzniklých authentických a o plagálních z těchto odvozených zmiňuje se G l a r- e a n (nar. 1488) ve svém spise D o d e c a c li o rdon s dokladem, že již v 13, století znárné byly.
Vzpomeňme opětně modu frygického plagálního h c d e f g a h (finalis e) a jeho zpěvů, které v hlavních rysech opatrně vy-hýbají se objernu škálou stanovenému a pohybují se z větší části v objemu c-c. Rovněž tak ne-li více nepraktickým jeví se modus XI, počínající VII. stupněm našeho systemu durního: h e d e f g a h— a b c d es f g a atd. Jeho zmenšená kvinta v první a zvětšená kvarty v druhé části autheritického postupu, jakož i objem od h ku lyr činí tento modus nemožným ve zpě

vích většího roztuěru melodického. Jeho p,inujícím tonem (dominantou) jest g místo zmenšené kvinty f a v modu XII. či z něho odvozeném plagálním s obráceným poměrem dissonujících intervallů f-Ia Ia-f může býti dominantou e neb d, jest ale rovněž nepraktickým jako jeho modus authenticicý. Na místě modu XI. a XII. položen v starém systému melodickém m o d u s j o n i c k ý XIII. a XIV., t. j. naše známá o o k t á v u n í ž e (na malé e v původní četbě) položená dur-stupnice:
ut 7-e mi fa sol la si do
c d e f g a h c
d e f s g a Tt cis d
b c d es f g a b atd. Repercussio ut sol (c-g).
Modus XIV., totožný s mixolydickým authentickým či VII. modem, zřídka nacházíme, repercussio c-e (ut-mi ).
Poněvadž klade se XIII. modus místo XI., nacházíme nad jednotlivými zpěvy XI. (XIII.), to jest XIII. za XI, položen. Z posledně jmenovaných jsou tedy nejužívanější X. a (XIII.) XI., zřídka IX. Ž lmové nápěvy psány jsou v I. až VIII, modu, o čemž promluvíme »o nešporách«.
Praktická činnost posléze poučí nás, jak jednotlivé zpěvy v různých modech, zejména v Graduale Romanum se pojí.*)
PŘEHLED.
Modi authentické s velkou tercí mají ráz naší tvrdé stupnice:
f g a h e d e f lydická,
g a la c d e f g mixolydická,
e d e f g a h e jonická. Authentické modi s malou tercí mají
ráz naší měkké stupnice:
d e f g a h c d dorická,
e f g a h c d e frygická,
a h c d e f g a aeolická.
Srovnejme lydicl{ou s naší F dur, shledáme charakteristický ton h, rnixolydickou s naší G dur, objeví se charakteristickým f. Jonickou charakterisuje velká septima. Frygická vedle E moll podává charakterisující malou sekondu e- f dorická velkou sextu d h,
") Aby úpiné bylo pozorováni naše se -stanoviska praktického, podotknouti dlužno, ie +,custosa (stráice), ukazující na konci kaidé iádky první notu iádky nejbližši, ukazuje pii změně klíče notu v púcodním k1 č1 naznačenou, kterou počíná nejbliiší odstavec v jiném kliči se nacházející; pii mnohdy nutné lzombin;;ci dvou oddílů různých z různých modu vycházejfc(dt zpévů se tak neděje.