54 —

Nápěv tento náleží l y d i c k é m u modu authentiekému, a tu přicházíme ku známé zásadě, že stoupající fráze hudební podrží h či b quadratum, sestupující přibírá hes či b rotundum.
Theoretikové praví: Charakteristický ton 1t musí proměněn býti v b, setká-li se (rozumí se bezprostředně) s tonem f. H a b e r 1 1 r. X. ve svém »Magister choralis«: vV harmonických skladbách (má státi spíše kontrapunktických skladbách, poněvadž kontrapunkt byl prostředkem a harmonie výsledkem) starých mistrů jest tonus jonický a jeho plagální ton či h y p o j o n i c k ý modus velmi oblíben, zvláště v transposici na f s pravidelným b. V gregoriánském chorálu vyskytuje se ~ídčeji, poněvadž skorem všecky zpěvy tohoto druhu co modu V. náležející vyznačeny jsou.«*)
Graduale »in festo S. Joannis Apostoli et Evang.« (stereotypní vydání z r. 1886, str. 25.), prvá část až k alleluja (l:teráž náleží modu IL), stojí v lydickém modu authentickérn, avšak všude nalezneme It pře-měněné v b, vyjma sl:upintí předposlední. Graduale ad II. missam in aurora (in Nativ. Dom.) má v střední skupině jediné h, kterýž oddíl na slova »Deus Dominus« sluší považovati co odcliylku k modu mixolydickému, závěrečuít skupina má opět b. Graduale ku III. mši »Viderunt omnes« má co okrasu jediné h, v celku vyhýbá se tento zpěv tonu h co b rotundum i b quadratum. Totéž platí o graduale na den sv. Štěpána »Sederunt principes«. Mnohými li vyniká graduale »Missit Dominus verbum suum«, náležející k nejsnadnějším zpěvům pátého modu. Vešl:eré právě jmenované zpěvy lze

`) Podotýkám, jedná-li se o skladbu harmonickou bez ohledu na théma neb cantus firmus v nekterém hlase se vyskytující, nehledí se na spůsob modu, splývají totii oba authentický i plagální v jediný. Stává ]i se tak v melodii chorální s ohledem na nápěv, který svůj přirozený objem (ambitus) nahoru neb dolů více nei o jeden ton přestupuje neb podstupuje, povstane m o dus m i x t u s (smíšený spůsob), jak jej nalézáme vyznačený v Graduale Romanum, převládá-li modus authentický, naznačeno jest repercussio tohoto modu příslušného atd.

sobě nejsnadněji představiti v četbě či trans-posici na zá'.:ladě stupnice es f g a b e d es v houslovém klíči. I-Iarmonik nebude se ani dost málo rozpakovati a bude také nucen považovati často modus V. s častěji sníženým IV. stupněm co naši dur-toninu, vzhledem ku Yoninám starých za tonus-modus jonický; tím odůvodněna jest zároveň shora vytčená věta z »Magister choralis« vyňatá.
Sestupný melodický krok VI, modu od f ku c, vystupování zpěvu ku 11 a hlavně často proměněné It v b charakterisují modus VI. v melodickém ohledu značuěj i než časté b modus V., nejspíše spočívá příčina v tom, že těžištěm zpěvu jest dominanta a, kdežto prvnější se svou dominantou e více tíhne k jonickému tonu.
c d e f g a h c clo re mi fa sol la si do
2#g

5 b ges Repercussio fa-la (fa).
Modus VII., mixolydickýauthent i c k ý, dur-stupnice od V. stupně postupující vyniká svou malou septimou g- f, f-es nebo b-as atd.
Prvý spůsob :

g	a	Tt	c	d	c	f g	
sol	la	si	att	re	)ni fa sol	
g	ct	h	c	d	e	f	g	
druhý spůsob:
				
f	y	a	b	c	d	es	f	
d	e	lis	g	a	1t	c	d	
des es	f ges	as	b	čes des	
b	c	d	es	f g	as	b atd.	
Repercussio	sol-re	(g d).		

(Pokračování.)
Králové-Hradecké kancionály.
Sděluje K. Konrád.
Meškaje za účelem studií o staročeské jmenovali již v XV. století, prohlédl jsem hymnologii v staroslavném Hradci Králové I tamější kancionály, probíraje se hustě a či Hradci nad Labem, jakž jej předkové také hojně zarostlým lesem jejich pi-erozmanitých