53 —

příslušného modu authentického, který i modu plagálniho vlastním jest (viz předešlý pří-klad). Abychom nebyli uvedeni do nesnází při rozeznání druhu modu, volili jsme co podobenství a bezpečné vodítko známou dur stupnici různým stupněm počínající, a tak snadno připojíme pod finálu čtyři stupně až ku spodní levartě, abychom sobě představili modus plagální či odvozený, který, jak leží na snadě, vzhledem h harmonickému úvodu neb průvodu žádnou novou toninu netvoří.
V tom spočívá talzé příčina, proč z počátku s toninami starých v zdánlivou lconfusi uvedeny býv,ime. Myslíme totiž více harmonicky než melodicky. Staří hudebníci však měli tal,~é cit pro souzvuk, který ovšem k dokonalosti vyvinut býti nemohl. Na př. zvětšená kvarta častěji se objevující, co krok melodický třeba uprostřed modu samého ležící, měla za následek a mnohdy nutně vyžadovala změny h v b, zvláště kdykoliv h stonem f bezprostředně se setkaly.*) Staré zpěvy složené ve frygickém tonu, zvláště v modu IV., pohybují se proto většinou v oktávě mezi c-c. Možno tudíž souditi, jak ton h a všecky s tímto souvisící intervaly, zejména kvinta a zvětšená kvarta, ne-li vývinu melodickému na ujmu, tedy alespoň pěvcům bez podpory průvodu harmonického zpívajícím nepohodlné byly.
Již z této úvahy vychází na jevo, že harmonický průvod přispůsobený ku starým zpěvům nesmí býti harmonií přepiněn; ráz toniny musí býti zachován, a proto nejsprávněji utvořen bude zachováním přesné diatoniky, vystříhá-li se diésí, t, j. veškerých mimo modu ležících zvýšených nebo

snížených tonů.**) Co se dotýče kadence, nemůže-li se tato obejíti bez zvýšení terce při kadenčním momentu v akl;ordu dominantním, pak přibereme diési v hlasu střed-ním, avšak pouze na konci zpěvu.
Netřeba zvlášt podotýkati, že největší síla harmonická spočívá ve velkém a malém trojzvuku, jakož i v jich aklcordech sextových. Každý poněkud přičinlivý harmonik pochopí ihned, kterých harmonických stupňů dlužno užiti k harmonickému průvodu co možná jednoduchému s ohledem na jednotné oddíly melodie chorální, která každá z větší části z n ~t melodicky průchodných se skládá.
O tomto thematu pokračovati budeme, až o ostatních modech krátce promluveno bude.
Modus V., lydická authenticl: . Obrazec tohoto modu nalezneme postupem každé dur-stupnice od IV. stupně:

f	g	a	h	c	d	e	f	
fa	sol la	si	clo	re	mi fa	
kousl. klíč	{	e	f~ gi	aais 6	c s	das	
es				es	
d	e	f s	gis a	h	cis	d	
sopr, klíč	c	d	e	fas	g	a	h	c	
Vyniká v původním znění i v transposici svou zvětšenou kvartou.
Finalis f, vládce (dominanta) e, repercussio fa-ut.
Vizme píseri staročeskou »Narodil se Kristus Páne. Nejstarší nápěv, jejž uvádí prof. K. Konrád ve svém spise »Dějiny posvátného zpěvu staročeského« vyňat z R ozenplutova zpěvníku zní:

(Původně na g).	CD‑
(na - ro - dil	se.)

a poukazuje k tonu jonickému, který souhlasný jest s naší dur-stupnicí postupující od I. stupně, a poněvadž podstupuje fin á-1 i s až ku spodní kvartě, jest tonem h y p ojanickým či plagálním jonickým. Odchylley však již uvedeny jsou pod čarou

dle Steyerova kancionálu, zejména v prvém úryvku f a h c g c, jakož i níže položený nápěv vyňatý z Holanova kancionálu svědčí o tonu l y d i c k é m. Radostná nálada jeví se v tomto nápěvu ještě značněji než v prvém:

(nám, nám na-ro-dil se.)
*) Piíprava s piedcházejicím intervalem konsonujícím jest vymoženost harmonie.
**) Od této zásady činí výjimku (která stává se při průvodu harmonickém pravidlem), ie mimo jiné i v původním zněni a v transposici dorického modu užívá se VI, stupně velmi často sníženého. Viz Organum k Ordinarium Missae (Kyriale) od Fr. Witta.