— 50 —

skytuje mu bezpochyby příležitosti k dalšímu působení Cyrillskému, jelikož od té doby hlas jeho umllcnul.
Nadšení podobá se slunci vyzařujícímu teplé paprsky. Láska Ronova počala hřáti v nedalekých HOřOViCÍCh, kde řídící učitel, Č. Pacovský, po příkladu jeho nacvičil řadu skladeb: Rampisovu Missa »Cunibert«, Kaimovu »Jesu Redemptor«, jednohl. Nešverovu a téhož »in hon. B. Mariae Virginis«, Wittovu »in hon. sc. Luciae« a »in hon. sc. Augustini«, Smolíkovu »in hon, sc. Stephani, jakož i množství motett.
V Okrouhliei tímže rokem zahájil re-formu učitel V. Kyndl se sborem čítajícím 9 sopránů, 6 altů, 3 tenory a 5 bassů, s nímž na Hod Boží Velkonoční provedl mši »Tota pulchra es Maria« od Molitora op. XI., na Hod Boží Svatodušní Molitorovu mši »in hon, sc. Fidelis« op. XIL, na sv. Petra a Pavla Sychrovu »in hon. sc. Josephi«, o pouti na svátek Nanebevzetí Panny Marie Hruškovu »in hon. sc. Joannis Nep., jakož i příslušná motetta od Skuherského, Křížkovského Te Deum a j.
Do Slaného povolán jest r, 1887 za ředitelekůru Alois Vymetal, kterýž bezodkladně zřídil školu pěveckou 35 hlasů čítající a uvedl na repertoire Sychrovu mši »in hon. sc. Josephi«, Skuherského mši op. 11., Stehleovu »Salve Regina«, kromě jiných menších skladeb. jal< od té doby věc pokročila, postrádaje zpráv nedovedu pověděti.
Na Svaté Hoře téhož roku zavedena jest přesná hudba církevní a provádí se s nevšední pečlivostí, jak zpravodaj osobně se přesvědčil, když k Matce Boží připutoval a v milém útulku klášterním prodléval. Pě• vecký sbor zpívá za průvodu harmonia před oltářem císařským mešní skladby, jak následují: Hruškovu »Missa Velehradensis«, Nešverovu »Spiritus Sancti« a »B. Mariae Virginis K, Sychrovu »in hon: sc. Josephi«, »in hon, sc. Cosmae et Damiani« a »in hon, sc. Methodii«, Smolíkovu »in hon. sc. Stephani« Skuherského »in hon, sc. Ferdinandi«. Kromě mší nacvičeno jest několi• kero litanií lauretánských a mnoho menších skladeb.
Také v ZIOniCÍCh příchodem Antonína Wolfa, bývalého varhaníka u sv. Jilj í v Praze, slavně začali. Ku zřízení slibované Jednoty Cyrillské dosud však nedošlo z příčin ne-pochopitelných, čehož želeti dlužno, jelikož vdp. farář Jednotě přeje a velební pánové jsou odborně vzdělanými znalci zpěvu posvátného.
Kdo se chceš potěšiti a rozehřáti ideální láskou a horlivostí v pravdě Cyrillskou,

zajdi si do Ořechu, a spatříš přeutěšeuý obrázek činnosti nejušlechtilejší, tiché sice, avšak vytrvalé. Pracovali zde po sobě dva kněži čtenářstvu »Cyrilla« dobře známí, kteří již jako bohoslovci v semináři Pražském zdárně učinkovali, jak hned na počátku vypravování tohoto lze dočísti se, nejprve Dr. Rudolf I-Iorský a po něm Klement Kuffner. Na prvém místě jmenovaný zavedl staročeské Rorate a chorál gregorianský, nástupce pal: jeho v díle zahájeném pokračuje s obdivuhodnou vytrvalostí a andělskou trpělivostí všeliké překážky překonával. Sborelc liturgický 13 hlasů čítající scházíval se týdně na čtyři hodiny ke zkouškám v kaplanském pokojíku, kdež při harmoniu k bohoslužbě se připravoval, zahájiv působení Wittovými »Preces stationum crucis«, přednesenými každý pátek postní při křižové cestě, Nešverovou mší »in hon. B. Mariae Virginis« pro 4 hlasy, Singenbergerovou mší »in hon. sc. Stanislai«, Nešporami ve falso bordone od Cimy, Witta a Schallera, jakož i příslušným chorálem na různé svátky stanoveným. Škola Cyrillská čítala 20 dítek čtyřikrát týdně ku cvičiteli na faru po škole přicházejících, kde Cyrillátka vyučována jsou dle Chlumovy školy Cyrillské. Po hodině nezřídka poděloval pan vikář Otmann drobné školačky ovocem a různými dárky. Vypravovatel byl několikrát účastníkem cvičení a s potěšením sledoval pokroky školky, která bohdá vy-spěje na vzornou jednotu Cyrillslcou za součinnosti horlivého řídícího učitele a za podpory nových varhan chrámu Páně darovaných proboštem Eduardem Teršem.
V arcidiecési Pražské nebude, tuším, osady, kde by se nebyly objevily první pokusy, anebo aspoň vroucné tužby po obnově a zvelebení zpěvu posvátného. Nervi fary, kam by se nebyla dostala ozvěna »Cyrilla«. Zde jsou uvedeny pouze kostely, lcde směr Cyrillský zapustil již kořenů, z nichž vyrostly bud stromky farních Jednot Cyrillských aneb aspoň sazeničky, které ošetřováním a zaléváním v Cyrillské jednoty dospějí. ' c někde mráz útlou bylinku spálil. anebo nepohoda vzrůst její zarazila, nelze se diviti, jejikož i v přírodě to spatřujeme. Vzrůst a požehnání s hůry přichází. My Cyrillisté pouze sázíme a zaléváme, stromek uschlý znovu vysazujeme, zem okopáváme, a kypříme, abychom nalezeni byli jednou dobrými zahradníky, až Hospodář nás za-volá k účtování, abychom mzdu vzaly dle práce a námahy, nikolivěk dle výsledku. Okorala-li tudíž zde neb onde země nedostatkem lásky a péče, neúmorná a vynale-