-4S

všeobeaiě říkalo »pan kmotr«. Pan kmotr měl dnes na štědrý den piné ruce práce. V kostele od Božího rána čisti], metl, prach utíral, oltáře ozdoboval, červené sulcno prášil a na postranním oltáři skupení scšek před-stavujících Narození Páně s voskovým Ježíškem sestavoval. Práce ta tnu trvala skoro až do tmy, a ta nastávala již o třetí hodině. Doma ani nebyl od rána, za jedno, aby své staré se nepletl, ]sterá uklízela doma a chystala večeři a za druhé držel toho dne přísný půst a jako nábožný člověk ten den raději strávil v kostele, než kde jitide. Znaleckým okem ještě jednou všechno pro-hlédnuv, a co se mu nelíbilo, opraviv, zamkl kostel a šel domu.
Doma čekala ho jiná práce; musil totiž spraviti ježka na psy a karabáč na kluky, poněvadž věděl, že v dnešní noci bude obojílio asi velmi ti•eba.
Pan farář sice neděli před tím s kazatelny ohlašoval, aby lidé na půlnoční jdoucí v každé domácnosti všechno bezpečně opatřili, rozumného člověka v domě na stráži zanechali a psy dobře uvázali nebo zavřeli, aby volně pobíhajíce, nemohli za svými pány do kostela přijíti a odvolával se při tom na nařízení synody Pražské z roku 16o5, která na stránce 45. výslovně braní a vtír'tní se psů do kostela zakazuje a nařizuje, aby se to netrpělo.
Stávalo se totií častokráte, že psi za svými pány až ku kostelu přiběhli; ti jich ovšem do kostela nepustili a je zaháněli, ale psi nedadouce se domů zahnati, zvláště byli-li ze vzdálenější vesnice, obíhali okolo dveří a číhali, až se dvéře otevrou. Jakmile někdo vcházel, snažil se kurážnější pes vraziti do dvei•í. Když se mu to podařilo, hle-dal pes mezi množstvím lidu svého pána nebo paní, což ale v této tlačenici bez ušlápnutí psa a následujících na to výkřiků lidskýcli i psovských nikdy se neodbylo. Psu udělovány kopance a štulce, a nastal šumot, hřmot a křik, zvláště když pes byl veliký hafan a vyhnati se nedal. Aby talccví psi vetřelci snáze mohli býti vyhnáni, byla na mnohých místech v sakristii pohotově ježčí palice. Představ si, milý čtenáři, násadu metr dlouhou, na jejímž konci byla upevněna dřevěná bambule, veliká jako míč. Tato

bambule potáhla se ježčí koží a vydatný kyj na psy byl hotov; tomu žádný pes neodolal. Ještě lec'cdes bys v sakristiích takový nástroj nalezl; v sakristii kláštera Augustinianů v Domažlicích byla do dedávna a naše pořekadlo »nedá se vyhnati ani ježkovou palicí« jest odtud vzato.
Takovou palici právě kmotr kostelník opravoval, dával totiž na bambuli novou ježčí kůži, poněvadž stará byla již vypelichaná. S touto palicí stával v dřívějších dobách o slavnostech kluk před kostelními dveřmi, jenže často i své kamarády kolem jdoucí popichoval, z čehož opét nepořádek a pranice vycházela. Za tné doby obcházel kolem kostela dospělý kostelníkův syn s touto palicí a bylo toho věru někdy třeba, poněvadž kostel stál v prostřed místa na návsi, na níž mnoho psů se někdy seběhlo a zvláště byla-li v kostele hudba, lc veliké mrzutosti pana učitele štěkotem a vytím veliký povyk provádělo.
Rovněž chystal kmotr kostelník karabáč na kluky, kteří přes všechno domlouvání, napomínání a varování ve škole náramně se na to těšili, až slouha zatroubí dvanáctou, pan farář zazpívá Gloria a zazní intrády, jalo budou výskat a za krky se chytat. Francek slcotákův mél již několik kluků v merlcu, kterým vjede do vlasů, aby se jim o vánocích pomstil za lonské velikonoce, kdy mnoho od nich zkusil. V naší vesnici býval totiž ten zvyle, který dosud na Jičínslcu panuje, že od škaradé středy do bílé soboty nesmí se kluk zrzavých vlasů ani venku ukázati, a jakmile se ukáže, kde který klukovský kollega sesypou se naň házejí po něm smetím a blátem, je-li sníh, siiěho. vými kulemi, mrskají jej metlami a pruty a honí jej z místa na místo. Ríkají tomu: »honiti Jidáše«. Dle pověsti byl totiž jidáš zrzavý a bujná vesnická omladina v oněch dnech vidí v každém ryšavci representanta Jidáše. V naší vesnici byl jediný ryšavec skotákův Francek a honiti jidáše bylo tolik jako honiti Francka a všechny nemilé příplatky při tom honění padly na ubohá jeho záda. Proto se Francek těšil, aby klukům oplatil i s úroky při Gloria, co mu půjčili o Alleluja.
(Pokračováni.)

QIV- Veškeré starší roě?iíky ,Cyrilla" ntía na skladě redakce ,Cyrilla" v Iiarlítiě. 'I%
S Ludební příloLou číslo 6.
»CYitlLL« vychází vždy t5. každého měsíce. Předplatné, které činí poštovní poukázkou na celý rok
2 zl. 20 kr., přijímá redaktor F. J. Lellner v Karlině. Reklamace budcež zasýlány do expedice v Aka‑
demii křesYanské v Praze (Retězová ulice č. 223).
Nákladem vydavatelovým. — Knihtiskárna » Politiky« v Praze.