— 45 -‑

ová soustava stačí, zřídla objeví se nahoře neb dole jedna čárlea pomocná. Modus I. (dorický) podstupuje nejvýše jedinou notou finálu a nazývá se proto modus I. a u t h e n-t i c k ý (pravý) k rozdílu od m o d u II. tak-též dorického p l a g á l n í h o (přeneseného,

odvozeného), který podstoupiti může základní ton či finálu až ku spoclní kvartě (v původnim znění a), jeho finálou však zůstává vždy finála authentického modu (v pů - vodním znění d).
Příklady :

	d	e f g	a	h e	d	I, modus (auth.) C dur od II, stupně	
a	h c	d	e f g	a	-- II. modus (plag.)	
	finalis			
na jiné stupně přenesený:			
	e	f s g a	h	cis d	e	I. modus (auth.) D dur od II. stupně	
h	cis d	e	fis g	a	h	—— II. modus (plag.)	
					
	f	g as	b	c	d es	g	I. modus (auth.) Es dur od II. stupně	
c	des	f	g as	b	c	—	— II, modus (plag.)	
Neb notováno:					
	finalis		domin.	

	re	mi fa	sol la	si	do re	
	d	e	f	g	a	h	c	d	
dle klíče houslového	c	fis	g	a	h cis	d	e	(D dur od II. stupně, Des)	
	1(es	f ges	as	b	c	des es)	
dle kliče sopranového	e	d	es	f	g	a	b	r,	(B dur od II. stupně)	
dle Lliče basového	g	a	b	c	d	e	f	g	(F dur od II, stupně) leží vysoko neb	
tuze nízko, zpěvy chorální zní		nejlépe
v poloze střední od A do esr (e).	

I. Modus authentický, jehož finalis jest re, nlá o vl á d aj í c í to ti (vládce), t. j. dominantu ve smyslu melodickém také tenorem (tenere, držený tou) zvaným la (v původním znění a), l:terýž nejjasněji vy-stupuje v žalmové formuli »Gloria Patri« (viz introit) neb v žalmu nešporním, namnoze tam, kde se více slabil: na jediném tonu recituje.
Dominanta či vládce není však vždy V. stupněm starého modu. Zpíváme-li nyní svrclw uvedenou stupnici v různé výši a různým pojmenováním, budeme noty brevis ° (jimiž naznačili jsme finalis a dominantu) měkkým přízvukem přednášeti, ostatní s semibrevis jemně v stejnoměrném pohybu. Nejkratší slabilry neb ku okrase melodické fráze náležející noty vyznačené jsou často	minimou. Skupiny či liga‑
M9 tury, melisma vyžadují o něco v málo pohyblivějšího, nikoliv kvapného přednesu. Vystupující melodická frlse vy-žaduje částečného sesílení až mf, naproti tomu sestupující vyžaduje decrescendo až k p, rozumí se bez tremolo a různého titěrného nátěru, tedy prstě. S::upinka s a budiž přednesena jemně a stejnoměrně. Přesné akcentování slabik přízvučných rozumí se samo sebou.
Svrchu jmenovaný vládce či dominanta

melodická tvoří s tonem finálním (v I. modu s-e-la viz zpěvy modu I. v Graduale romanum) r e p e r c u s s i o (Wiederschlag, odraz, častéji za sebou se vyskytující ton).
O dělení či článkování delších skupin (melisma) netřeba šířiti slov.
Novější stereotypní vydání Pustetova Graduale Romanum z r. 1886 obsahuje veškeré skupiny řádně rozdělené.
Praktická cvičba zpěvů složených v modu I. poskytne nyní úpinou látku ku praktickému zdokonalení. Podotknouti dlužno, že objevuje se v modu I. někdy snížený VI.*) stupeti, tak povstane modus genus m o 11 e.
Při modu I[. (dorický plagální, t. j. pře-nesený či odvozený od modu autlienticicého) jest stanoven závěrečný ton (finalis) jak při modu authentici:ém z něhož se vyvinul, což platí o všech následujících modech plagálních, vládce však leží obyčejně o t e r c i níže vláde modu authentického.

*) Ton It jest v chorálu změnitelným. Původní a všeobecný jeho název byl b. Byl-li opaUen q, nazýván b quadratum, s předznamenaným b b rotundum. Takto zménitelný ton nemohl státi se vládcem, pročež, jek se brzo piescédčíme, postaven na jeho misto v dotyčných modech nejbliiší ton C. Zména h v b stala se za příčinou zamezení kroků ve zvětšené kvartě.