— 44 —

vace vždy ve smyslu poněkud zmírněném se zřetelem ku skladbě církevní.
Veršované h},mny nešporní činí často výjimku vzhledem ku deklamaci. Nutné jest na př. zpívati v Marianském hymnu nešporním : monstra tesse matrem na místě
Díon-stra tes-se	ma - trem
monstra te es se matrem sumat per te preces atd. Děje se tak k vůli pi-ísné metrice veršovaných vět. Podobných příkladů lze nalézti též v staré polyfonii, v motetách a introitech chorálních, vyjma sekvence tak-též veršované, se nevyskytují.
Cinnost a péče, kterou nyní chorálu věnujeme, nese vzhledem ku praktické činnosti na kůru chrámovém ovoce hojné, ceny ne-hynoucí, jak se v další úvaze přesvědčíme. Dobře připravený chorál jest zlatou nevyvážitelnou studnicí kůru chrámového. Třeba měli pěvci hlasy jen prostřední jakosti, do-vedou-li hlasy své i materiál chorální bezpečně ovládati, má ředitel kůru vyhráno.
K tomu cíli dlužno theorii chorálu a jeho přednes pokud možno stručně, málo pravidly, ale důkladně prakticky vštípiti, jinak stanou se chorální špalíky nesnesitelným břemenem pěvců uvyklých na notopis moderní.
Jsou–li pěvci s látkou chorální tou mě rou spřáteleni, že po nějakém cviku již i na jména not nemyslí, nýbrž pouhé poměry tonů či intervaly měří, oblíbí sobě chorál tou měrou, že se jim tytéž zpěvy přepsané v moderní písmo notové stanou neobsáhlým babylonem. Příčina spočívá v tom, že chorální notopis nevíže pěvce na určitou notou vyznačenou a nezměnitelnou výšku nebo hloubku. Především nutno, aby řídící kůru sám látleu pokud nejvíce možno jasně sobě představil, aby tutéž i srozumitelně se svými svěřenci sděliti mohl. Pak zajisté umlknou nářky na hranaté noty, zmizí duchamorné přenášení introitů, motet, hymnů a j. v notopis moderní a snadno vyhovíme předpisům liturgickým všude, kde nalézti lze několik lidí dobré vůle.
O ceně chorálu netřeba šířiti slov. Skladby sebe krásnější časem ovšední, co však zakládá se na chorálu, tím spíše i chorál sám neomrzí, třeba zdálo se tak na oka-mžik, naopak zachová svěžest svou, na př. Asperges me, Yange lingua a j. v. denně zpívané neovšední, jsou to zpěvy v pravdě ducha církevního. Se stanoviska praktického nelze kůru reformačním duchem prodchnutému obejíti se bez chorálu, má-li totiž

přednášeti přiměřené introity, communia, moteta a hymny dle doby rohu církevního v církevním direktáři vytknuté.
Proberme prakticky za svrchu uvedeným účelem hudební látku, jež obsažena jest v Graduale a Vesperale romanum. I'ři tomto theoreticko-praktickém studiu obmezíme se na důležité pokyny. Historii chorálu, která se skutečnou theoreticko-praktickou naulzou prostých zpěvů chorálních se stotožtiuje a věc obtížnou činí, ponecháme tam, kde se o vývinu a dějinách chorálu jedná, kteréž více méně domněnkami třeba i podstatnými se dophiují. Nelze upírati zásluhu soudnosti hudební, která z pozůstalých v starém ne-určitém neumovém písmě nám zanechaných zpěvů církevních mravenčí pílí mnoho krásných důkazů na světlo přinesla; kdyby ale v.~e, co za theoretickou důležitost v nauce o chorálu se podává nutným bylo, byl by tento v prakci ne-li nemožným, tedy alespoti těrko přístupným. Kdybychom chtěli na př. pravidly dokázati různící se vydání římské od vydání francouzského, dle něhož emauzští mniši chorál přednášejí, nebyli bychom vzdor nepatrným odchylkám s důkazy nikdy u konce.
Zpěvy chorální psány jsou na soustavě čtyřliniové s užitím dvou klíčů F ' a C klíče, které stávají na různých místech. Nejčastěji nalézáme F klíč na druhé a třetí čáře. C klíč skorem vždy na ti-eti. Stupnice e d e f g a h naše C dur není sice v chorálu stupnicí první, nám ale bude pomůckou při ustanovení všech stupnic, na jichž základě vystupují zpěvy choráhií. Na místě obsáhlých pravidel o transposici či přenášení starých zpěvů budou nám opět vydatnou pomůckou všecky ostatní dur-stupnice od různých stupiů jmeiiované, jako se to děje při nauce o intervalech. Obecně užívaného významu m o d i (spůsob) užijeme místo t o n i (toniny).
T o ni jsou melodické formule Gloria Patri, Alleluja a intonace žalmů s různými finály, t. j . zakončující fráse hudební. Modus I, počíná druhým stupněm naší d u r stupnice, a klademe toto d do oktávy malé. Modus takto vzniklý zní d e f g a hc d; přeložíme-li tento na kterýkoliv jiný ton, obdržíme vždy naši dur škálu o d II. stupně jmenovanou a tím již zachováme posloupnost celých a polotonů na př. a h c d e fZs g a nebo g a b c d e f g atd.
Modus I. či d o r i c Ic ý má s~ ůj z,lvěrečný ton (finálu) na svém I. stupni (dle naší dur stupnice na IL), tedy v původním zn_ní na d, a zpěvy v tomto tonu složené pohybuji se do výše oktávy, pokud čtyřiini-