-42

secínictví zpravodaje. Jsme v začátcích, ne-očekávejte tedy od n'is zázraků. Vůle jest však u obou ředitelů dobrá a ochota vzácná. Hromadu jsme zahájili chorálem sv. Vojtěcha a ukončili chorálním Te Deum z Vašeho l:ancionálku. Račiž Pán Bůh žehnati skromňounkému semenu, aby vzrostlo v mohutný strom. Nechat se rozhlaholí zbožný zpěv v tom prostomilém údolí a nechat zaznívá chvála Boží »unisono« z Dobřichovic do KLvuic a z Revnic do Dobřichovic«, Ozvěnu na březích Vltavy pod Vítkovem s toužebností očekává redaktor.
Téhož roku zřízena též Jednota Ve Vepřku, kde od svého nastoupení snažil se řídící, Vilém Liehman, své působeuí ve chrámu Páně zařizo~-ati dle pokynů Cecilie a nápotomního Cyrilla, nacvičiv s dítkami školními mnoho krásných písní z redaktorova kancionálku, načež počal pěstovati též zpěv liturgický jednohlasnou mši Sychrovu a Nešverovou, dvouhlasnou Foerstercvu »de Beata«. Jelikož ředitel jest starým a věrným odběratelem »Cyrilla«, jest zpráva o pokračování štastně zahájené činnosti veležádoucuá. R. 1885 čítal sbor liturgický 15 sopránú, 5 altů, 2 tenory a 5 bassisty. Clenů z,~kládajících a přispívajících bylo 23‑
V Železné ustavila se jednota 1886 za picdsednictví faráře, Václava IIrzdce, zvolivši o valné hromadě jednatelem kaplana Norberta Košatecltého, ředitelem učitele Slavíka. Kromě ústní zprávy podané jednatelem, kdy z osady na jiné místo od-cházel, nedostalo se dosud o činnosti na veřejnost žádných zpráv.
Aby obraz o činnosti Jednot farních byl úpiný, jest dopinění jeho zprávami z Popovičel:, Uhřiněvsi, Čelakovic, Strašic, Sluštic, Kojetic, Křečhoři, Dobřichovic, Vepřku a Zelezné tím žádoucuější, čím větší byla láska, s jakou jmenované Jednoty zřizovány byly. Clánek vypisující činnost prvého desítiletí Cyrillsl:ého jest totiž základem, který každým příštím rokem doplňovati se bude výročními zprávami farních Jednot Cyrillských tímže postupem, jakým vznikaly a kterým požehnaná činnost jejich tuto stručně se vyličuje. V neutěšených dobách přítomných, kdy obloha života společenského zataliuje se vždy hrozivějšími mraky děsnou bouři věštícími, kdy již i jednotlivé blesky ozařují příšerné propasti zraku dosud se skrývající, jest ideální činnost jednot Cyrillských blankytem nebeAzým dosud nezakaleným, slunečními paprsky ozářenou kra-jinou klidu neporušeného, zelenou oasou na poušti života, svatvečerním odpočinkem po unavujícím putování všednost{ života, mod

litbou k nebi o smíření a milost volající ustavičným oslavováním Hospodina zástupců, svatebním zpěvem při hodech Beránkových, jásavým vítáním posvětitele do srdce sestupu~ícího, útěchou církve, radostí osad a nejkrásnější okrasou chrámů, Věc tak vznešená vyžaduje sice velikých obětí, jest v alc hodna potu i píle. Čím těžší byla práce. tím sladčeji zní píseri klidu a odpočinku. Cyrillisté mi rozumí. Kdo radostí našich nechápe, není Cyrillistou. Cyrillista nikdy a ničím neztrácí svých ideálů, Komu zájmy osobní jsou nad prospěch společné věci naší, není našincem. Bouře přecházejí. Když minuly, Cyrillista, který i za bouře pracoval, v práci prostě pokračuje.

Jest však v arcidiecési Pražské ještě mnoho osad, kde zpěv posvátný suičrem Cyrillskýrn pěstovati se počal, aniž by bylo dosud došlo ku zřízení farních Jednot Cyriliských. Uvádějí se zde některé, o kterých zpravodaji zprávy zaslány jsou.
První zprava došla z místa nám Cechům nad jiné milého a památného, kde vznáší se na skále velebný pomník Otce vlasti, Karla IV., z Karlova Týna. V Budňanech, rozkládajících se na írpatí Karlova Týna, ujal se díla horlivý řídící učitel, František Studený, hned při nastoupení místa svého r, 1875. Když mu odevzdáno bylo několik Friihrerovek, dvoje housle bez strůn a kolíků, rozbit=í viola a dva bubny, z nichž jeden z roztrženou koží, a představen mu sbor pěvecký, skládaj;cí se z jednoho altisty a jednoho bassisty, vzdychnut si z útrob srdce: »Pane Bože! Tahovým způsobem máš býti oslavován?!« Ber, průtahu pustil se do práce, vyučiv celou třídu svou písním z kancionálu Bradáčova po celou dobu ro'.cu církecnílio. Z 20 nejnad.mčjších žáků vy-tvořil si školu Cyrillskou, kterou vyučoval notám. Dopiniv ji lilasy mužskými, cvičil posloupně mše následující: Skuherského Missa Quinta a Missa »in hon. sc. Ferdinadni, Missa. »Salve Regina« od Stehlea, Missa »ín hon. Joannis Nep.« od Hrušky, Missa »Cunibert« a Mí ssa »in hon. se. Willibaldi« od Ramp ise, Requiem od Křížkovsl:ého, štace od Lcitnera a různá motetta z liudebních příloh listu tohoto. Sbor skládal se obyčejně z 24 zpěváků. Práce jej tak těšila, že se mu zdála býti odpočinkem a rád jiné k následování povzbuzoval, dolaádaje se vlastní zkušenosti, jal: hudbu posvátnou i na venkově snadno lze zvelebiti. Staroslavný Karlův Týn nyní důkladně se obnovuje. První stavitel velechrámu sv.-Vítského, Matyáš z Arassu, hrad slavný zbudo-