— 22 —

Jistě, ie Cyrillská Jechrula Vinohradská bude jednou z nejlepších v českém království. Na jaké umělecké výši dnes již stojí po dvouletém trváni, o tom dá svědectví náš repertoire, její níieji uvádím. Kéž by také již spolek byl utvo~en a zorganisován, míním totiž spolek členů zakládajicích a p~isp(vajfc{ch. Snaien[ naše po tomto cíli musilo zatím ustoupiti v pozadi, ale majíce cíl cytl:nutý a jsouce si ho duUie vědomi, neustaneme, ai i širší kruhy připoutáme ž.icou účasti ku svému hůru. Oprávněné naše naděje do budoucnosti jsou tedy co nejrůiovější. Jediný jen mráček zatemnil poněkud jasný obzor naši činnosti. Smutné při tom jest, ie vyšel ze strany, odkud jsme se toho nejméně nadáli. Ten protestantský picdsudek o řeči liturgické našel půdy i u nás. I u nás některým kruhuni, požívajícím velikého vlivu, uzdálo se, ie zpíváme piíliš latinsky. Chor51 ovšem tím menší nabyl milosti. Nechci se zde rozepisovati, ~piléina-li úkazu toho leží v neznalosti latiny, nebo v úpiné neschopnosti s porozuměnim býti pi[tumnu sva'é oběti, nebo duch-li protestantské mělkosti takového nabyl vrchu; o tom nechci uvarovati, vyznávám toliko se žalem, že bylo nám poněkud povoliti. Aby chorálu Vylo méně, zpíváme za offerlorium vložku vícehlasnou, ovšem vždycky s připadajícim textem. Pange lingua, Te Deum a p. jest nám zpívati česky, Abychom pokud jen možno zůstali programu svému věrni, zpíváme čty hlasnČ Zvěstuj Téla, harmonisocané na chorální melodii. IC ne-malé cti p, iedite!e mushn iíci, ie se bránil a dále nemíní ustoupiti ani ua krok. Doufáme také, že i tento p~edsudek pic,taue, sám sebou pacbte, až výtečné naše skladby církevní vniknou do masa a krve lidu a na-jdou hlubšího porozumění. Naše obecenstvo jest, jakož dnes téměi' všar?y, piíliš pulcaženo lehýnkými melodiemi a hruhými effcicly, takže hlubšímu pojímání uměleckých skladeb přísného slohu teprve navykati musí. Ai. se to stane, padne i požadavek české ie'_i liturgické. — Abych tedy již ospravedlnil tvrzení své, že naše Jedeota stojí na vysokém stupni uměleckém, podávám picdevším náš dosavadní repertoire, nejmenuje sklacleh, kterých používali jsme více k výcviku. Jsou to mimo jii zmíněné >,Salve Pegina« a „Paris angelicue« ještě: Koenenoca 2hlasná A dur, pal: od téhur skladatele mše „0 du vertvunderter Jesu meina,

Dále od J. G. Ed. Stehleho mše ku cti Boiského ditka Ježíše. Pi'echod ku skladbám piísnějšiho slohu církevního tvořila Greithova Missa choralis do E dur. Jako další krok ku piedu jmenuji Wittovu set. Lucia, B. Mettetileitrovu >,in honorem B. V. Mittererovu vin honorem sct. Thomae A,luinalis,,, a jako vrchol dosavadní činnosti Ett.AVittovu osmihlasou ,in honorem set. Juannis Nepomucenia. Vlorky zpívány od Stehlelio, Kuenena, Witta, J. Foersta a J. B. Fuerstra, K. Čecha, Slámy, Greitha, ICuthea, P>ischoffa, Freye, Yiela a Palcstriny. Letošním rokem chce se již p. ~editel odhodlati na některou starou skladbu, bud Viadanovu nSiue nomine« nebo >,L'hora passa«, čími by se nám otevielo uuvé pole, nám Vinohradským dosud úpině neznámé. Musím ještě podotknouti, že v kostele nikdy nezpíváme, jak se iíká nna zkoušku«, ale že první provozováni skladby je tak dokonalé, jako čtvrté a páté. Ze škoušky musí vyjíti mše dokonale vytříbená. Pokud jsme na ten čas s to, za-chováváme přesnou deklamaci textu po přízvuku v lcažclém hlase, vyhýbajíce se záruveit upiílišůuvání jak v tempu tak v clynamice. Illasy tak jsou sezpivaué, že zachovávají dobrou rovnováhu ve sboru nezbytnou. Crcdo zpíváme vidy celé, chorálního Introitu, a Gra-,luale nevynechá: áme nikdy, Communiu pro nedostatek ěastt uLyčejně recitujeme. Chorál náš ovšem ještě není chorál Emauských mnichů, který za vzor jsme si obral;; až ale piijmeme do sboru pěvce a pěvkyně ze školy pěvecké, vycv'ieué na základě chorálu, i chorál náš dostoupí výše umělecké. Ten jest krátký piehled dusavadního našeho snažení a konáni. Úzdá-li se nčktcrémtt p. čtenáii, ie s láskou str:uwéUo přítele jsem psal, nechť vzpomene, ie péro n:é chvělo se radostí, jíž prsa moje se rozšiiují pii vzpomínce na požehnanou činnost naší Jednoty, nejmilejšiho na ten čas dítka našrhu. Pravdě však jsem ncublíiil nikcle. 0 písni lidové, tomto ve městech snad nejpaléivéj1'irn bodu našich l:ostelnich poměrů, budu moci referovati, dá-li Bůh, později. Piemýšleli a hovuiili jsme o nutné na-právě již dosti a cestu, po níi u věci té bráti se hodláme, jsme si vytkli. Duufáme, že i tu z;ednámc časem aspoit to nejnutnějši.
Z5•utttišelc lák, kooperatur.

Diecése Králové-Hradecká.

Z Habrú. Jako po všecka jiná léta půsubení naši Cyrlllské Jednoty zakončen círl:evni ruk valnou hromadou, tak stalo se též i minulého roku dne 26. listopadu za úpiného ítčasYenstcí členů jednoty a ně. kterých vznešených hostí, mezi nimii jmenovati sluši vznešenou pan[ kmotru praporu, pí. Alžbětu Peldřimovskou, choti zdejšiho c. k. okres. soudce. Pmgrant této valné hromady byl: a) Zprávaje(luatelova; h) Referát o cestě a Cyriliskí ch exerciciich dne 5. a 6. srpna m. r. v Praze ; c) Zpráva účetní; d) Volné návrhy. IC jednotlivým odstavcům programu poznamenáváme toto: Pan jednatel pojednal ve své meči o zpěvu chrámovčm vůbec, vytknut pak některé vady zpěvu v na

šich chrámech, tak jak Uyl puzurováui svá činil, ICu konci zprávy své připomenul Jednotě hlavně ubčtavust našeho protektora, dp. faráie Ant. Ilerouta a činnost ieditele lcuu p. J. Kluha. Neili se piikročilo k odstavci drahému, vyjáclien záruveit povinný dik za netmavnou horlivosť, snahu a oU:tavost pro Jednotu p. jednateli Y. J. ICořínkovi. Referent p. J. Kluh referátem o cestě clo Prahy na exercicie pobavil a upoutal po-zornost celé Jechiuty hlavně přcdnesenínt tak I:ráaré zprávy o exerciciich těchto uveiejněné v č. 9. a n>. letošního ,C'yrilla,,. (Neopomenuli jsme podutknouti ve zprávě, žc vdp. kanovnik J.Zeuefels, celebrant pontifikální mše sv. zemi'el.) Po zprávě této učinila