Ano nejen hudebnici, jichr. kvalifikace pro hudLu církevní byla výborná, iádali si místa toho, ale i tací, kteří zaujímají ve světě hudebním vůbec postavení zvučného jména, Nebude se tudiž nikdo diviti, dím-li, ie s velikým napjetím očekávali přátelé církevni hudby, zvláště ovšem činni členové naší Jednoty, výsledek volby. Zvolen byl, jak již mečenu, pan Karel Čech, kdysi vynikajíce člen opery Národního divadla. V prvním okamiiku byli jsme, vyznávám to upiímně, výsledkem volby zaraženi, nemajíce jinak za to, než že naše jednota po tolikeré namáhavé práci ulehne zase ku klidnému spánku. Avšak, Bohu díky, ku své nejvétši radosti zklamali jsme se jak náleží. Několik dní po jmenování dotčeného pána mohl pisatel sděliti se svým sborem radostnou zprávu, že nový pan ředitel jest odchovancem slovutného našeho josefa Foerstra, lcapelnílcs metropolitního chrámu Pražského, a ie ítpině mini sleduvati intence téhoi a bráti se cestou moderní reformy hudby chrámové. Radost všech byla veliká. lhned vyhledal si pisatel pana K. Čecha, aby z jeho vlastnich úst slyšel potvrzení, že se vší rozhodností pěstovati chce zpěv chrámový v duchu Cyrillských Jednot, úsilím vrchního piedsedy monsigu. Ferd. Lehnera u nás zavedený. Dle starého zvyku, který dávno nabyl práva zákonnosti, bylo by vlastně piíslušelo duchovní správě Vinohradské, aby místo ~cditele kůru osazovala. Nemohouc ale dosáhnouti většího vlivu, zasazovala se aspoit o to, aby byl jmenován jen takový muž, který by se sluibě chrámové věnoval výhradně, a nejsa jinde vázaný, měl pěstování a iízení zpěvu kostelního za hlavtrí povo]áuí své. Tuho dosáhla také úpině, nebol zvolený i'editet miste svého pH divadle se vzdal, aby čas i síly věnoval jen povinuustem nového úradu svého. Pisatel pieclstavil na to novému iediteli sbor, odevzdal archiv clo té doby nashrunrážděný jakoi i piíspěvky členů při-spívajících a zakládajících, obnášející za trvání jednoho roku jednoty asi So zl. Skromná to sice suma, ale dosti slušná na spolek, který byl ještě takřka v plénkách. Pan K. Čech uvázal se v nový svůj úrad s horlivostí, jakou dává jen radostné nastoupení nové a žádané činnosti. Ilned první zkoušky ukázaly nám, ie získali jsme hudeUuílca v každém ohledu dokonalého a hudby církevní znalého. Opakovány jsou staré skladby, z nichž ve stálý repertoire p~ijaty Stehleuva effektní „Salve Regina,, a Koenenova sladká, pro pěvce í posluchače vděčná nPanis augelicus« mimo několik vloiek offertorií od různých skladatelů. Tak tedy naše Cyrillská Jednota Lyla nejen zachráněna, ale piešla v ruce pečlivé, dovedné a nadšené. Nemohu také zamlčeti, ie pan ředitel vydržuje si na své útraty zvláštního varhanika. Úpiného vítězství jsme však piece ještě nenabyli, anyt uepiedvídané obtiie, maně se naskytnuvší, mnoho práce, mnoho námahy a starosti nám nadělaly. Něktzií pěvci totiž a pěvkyně odešli, jsouce bud jinam voláni za svým povoláním, Uucl byvše osoLnimi piátely dřívějšiho varhanika s nim opustili Jednotu naši. Bylo nám tedy znova doputovati sbor. Ostatně i tak nebyli bychom se spokojili

sborem sotva 20 hlasů čítajícím, anyf tuiby naše jsou daleko vyšší. Spolu bylo jii také pomýšleti na budoucnost, na ustavičný roční p~írůstek nových sil. Odkud vzíti dobrých hlasů mužských? Tato bolavá rána všech Jednot i nám dělala starostí. Stává u nás sice dosti spolků zpěváckých, ale ieditelé kůrů větších měst doUře vědí, jak těžce dají se jejích členoré ziskati, a poštěsti-li se to, že spůsobilost jejich jen výminečně bývá dostatečná. Nemluvě ani o tom, že málokterý pěvec takovýchto sUorův dovede jen poněkud, jak se iíká, slušně čísti z not, jelikož obyčejná kvartetta lehounce se naučí na pamět, ale on také jen pramalé jeví porozumění pro vážné a umělecké skladby mešní, kterých bez iádných, pravidelných a namáhaných zkoušek dávati nelze. 0 chor:tlu ani ne-mluvím, který jest jim nejen úpině neznámý, ale také stravou veskrz nechutnou, jii nerozumí. Ovšem pěvců za honoráí bylo by lze dostati haldy, ale nadšcuých ochotníků — o, kůr a pravý zpěv církevní jen malou dává příleiitost ukázati se ! Připočtou-li se k tomu naše prozatímní poměry a okolnost, ie v kaidém velkém městě podobná věc těžce piichází v širší zná-most, pochopí každý, ie obtíže, kde vzíti dobrých hlasů ntuislcých, Lyly veliké. Však usilovné snaze dává Bůh požehnáni. Jak nejméně js ne se toho na-dáli, našli jsme nejen porozum~ní, ale i nadšení. Naše studujíci, akademikové, o nichž jii již šla pověst, že oclumírají idealn3m snahám, zvláště církevním, dali nám statné, vytrvalé a dovedné pěvce. Máme rS dobrých pěcetit, kteří přesně navštěvuji zkoušky dvakrát v témdni odbývané a s porozuméním a zápalem věnují čas i síly naší ušlechtilé věci. Ovšem víme, že jsou to tažní ptácí, jimž bude časem nás opustiti ; ale zatím budeme miti, jak pevně za to máme, dosti pěvců domácích. Několik tahových vlastně jii máme a pří. šlím rokem otevře se cvičný kurs uro muže, o němí po úspěších, kterých dosud jsme se dodělali, nemáme praiádných obav, že by nedal nám značný succurs. 0 dívčí hlasy letos nebyla více nouze anii taková sháúka, jako pH znovuvzkříšení naší Jednoty. Výteěným zdrojem dívčích hlasů jest nám naše pokračovací škula divči, která zabezpečivši si trváni svého rok co rok poskytne nám p~ebytek svěiích hlásků, poněkud jii vyškolených. Jsou v této škole dívky obecné škole jii odrostlé, 14—t61eté, takže hlasy je-jich jsou již silnější a schopny porozuměn(. Máme zaiízený dívči kurs cvičný, který letošním rokem dá nám přes 20 vyškolených sopranů a altů. Zde jeví se tudíž poměry na výsost příznivé. Nemohu při této přileiitosti nezmíniti se o řediteli téie školy, p. J. Růiičkovi, který s nevšední ochotou jii od počátku Jed-noty snahám našim csUíc přichází. — Dle toho, co jsem napsal, mohu býti jist, že drahý náš chefredaktur všech Cyrillských jednot zprávy mé přijme s radostí. A mohu Vás, veledůstojný pane, směle ubezpečiti, ie zpěv Cyrillslcý na Král. Vinohradech více neutuclrne, ale že jde vstříc vždy většímu a většímu rozkvětu. A coi, až bude stáli náš chrám a celá naše veiejnost s daleko větším zájmem sledovati bude kroky naše!