-- 96 —

Pan učitel vida, že se starým Čvančarou, který byl talc trochu písmákem, ničeho nesvede, nechal ho plácati, sedl si k stolu a klidně psal noty dále.
Poučný tento výstup stal se krátce před adventem.
O nedělích adventních tněl pan učitel na pilno s nacvičením pastorálky Haydenovy. Každou neděli scházeli se drazí údové jeho sboru ve škole, avšak cvičení tak vy-školenému sboru mnoho práce nedalo, což panu učitelovi nemálo licliotilo. Zvláště Gloria šlo tak pěkně, že pan učitel stále se usmíval. Zpěváci jeho věděli, že se při takovém naladění rozpovídá a něco zajímavého jim sdělí, a proto dávali si pozor na každou notičku a na každé znaménko, aby spokojenosti pana učitele neporušili a o jeho vypravování se nepřipravili; a oni tak rádi poslouchali.
Nemýlili se. Sotva dozpívali šestkrát se opakující »Amen«, hodil pan učitel taktovku na stůl a zvolal: »ToE by sám Hayden musil vyznati, že lepšího provedení této své mše ani v Bonnu neslyšel!«
»A kdy to bylo?« vyzvídal první tenorista, krejčí Jedlička.
Pan učitel, který beztoho jen čekal na vyzvání, začal vypravovati: »Na první své cestě do Londýna přišel Hayden do Bonnu, právě o štědrém dnu, a jako řádný katolík šel na Boží hod do kostela. Sotva uslyšel první alckordy. z Kyrie, radostně byl pře-kvapen, poznáv, že jest to jeho vlastní skladba, tatáž, kterou my nyní zpíváme. Skladba byla přednášena úpině bez vady. Ale ještě více byl Hayden překvapen, když po Agnus přijde k němu premovaný sluha, hluboce se mu pokloní a zve ho, aby šel za ním. Udivený Hayden šel. Sluha jej vedl

nahoru do oratoře, kde ho přijal nějaký pán s Hvězdami a řády na prsou velmi vlídně a vedl jej tia chor, kde ho představil se slovy: »Představuji vám vašeho miláčka Haydena.« Neobyčejný rozruch nastal na choře; zpěváci, hudebníci obklopili Haydena, jehož dosud osobně neznali a div ho neumačkali samou radostí. Ale onen pán, který byl sám Bavorský kurfiřt Maximilian, jim ho brzy vytrhl a vystrojil jemu a předním hudebtúkům skvostnou tabuli, při níž tehdáž dvacetiletý dvorní varhaník Beetho!en — pan učitel smekl čepičku —více se díval do tváře Haydenovy nežli do mísy.«
»A jak ho poznal kurfiřt?« tázal se jedlička.
»Kdo by Haydena nep~zual!« máchl pan učitel rukou. »Kdo jej viděl jednou, poznal lio mezi tisíci; a kurfiřt jej viděl ve Vídni. Hezký věru nebyl. Menší postavu mél na velmi krátkých nožičkách, za to ale měl hezlzy velikou hlavu, na níž nosil stále věrnou svou paruku. Dolení ret měl vyvalený, nos hodně objemný, trpěl chudák na polypa, V obličeji byl černý jako cikán a k tomu ještě od neštovic silně dolíčkovaný.«
Altista Šafránek dal se při tomto líčení do náramného smíchu.
Pan učítel se naň zamračeně podíval, vousy stáhl a kluk byl hned jako pěna.
»Podotýkám,« vypravoval pan učitel dále, »že nikdo neslyšel Haydena hlasitě se smáti. Slyšel prý kdys, co pravil starý jeden mudrc, že moudrý se jen usměje, ale nikdy neřechtá se hlasitě.«
Milým čtenářům sděluji, že ten mudrc byl Seneca, a že výrol: jeho zní: »Sapienti licet subridere, non autem cachinari.«
(Pokračování.)

„CYRILL”
roční); XVIII, vychitz(,ti bude rotu 1 h• tipu jitko dosud
s dvanácti hudebními přílohami.
Předplatné 2 z1. 20 kr. přijímá redakce v Karlíně.
Veškeré starší ročníky ,Cfrilla" vn~ na skladě redakce ,Cyrilla" v Piarlítaě. S hudcbuí pirílolton číslo 12. ~

CFRILL~ vycházi vždy 15, každého měsíce. Předplatné, které čini poštovní poukázkou na celý rok 2 zl. 20 kr., piijimá redaktor F. J. Lehner v Karlíně. Reklamace budtež zasýlány doegpedlcevAkademii křesťanské v Praze (ltetězová ulice č, 223).

Nákladem vydavatelovým. — Knihtiskárna »Politiky,, v Praze.