— go

příběhy, které při porodu a po něm se dály a napotom dále vypravovali, kterak dítko nazvíce s velkými bolestmi zrozené prospívalo a rostlo.
Za tou příčinou následovati budou nyní zprávy, jak jednotlivými jednotami farními zaslány byly.
Arcidiecése Pražská
Praha caput regni. Čím vzdělanost a ušlechtilost se osvědčuje, Praha má vždycky v popředí kráčeti. Zde reforma zpěvu posvátného se zrodila. Spravedlivo bylo, aby též na sídle Obecné Jednoty Cyrills'xé směr tento nejdříve se ujal a nejrychleji se rozšffil.
Jestliže z chrámu Páně sv. Cyrilla a Methoda v Karlíně nejprve zavznělyzvukové posvátní přesného zpěvu církevního, důslednost toho vyžadovala, aby zde zřízena byla též první farní jednota Cyrillská, jakmile schválené stanovy toho dopouštěly. Není za tou příčinou ani ti•eba podotýkati, že vypravovatel si té příležitosti ujíti nedal. Co již po léta ve skutečnosti zde stávalo, nyní pravým jménem pokřtěno jest. Sbor po celou řadu let již stávající a ustavičně účinkující prohlasil se prostě za farní Jednotu Cyrillskou, ]sterá v díle dávno zahájeném pokračovala. Byvši založena na sklonku roku 1879, překročila již prvé d e s í t i l e ti i-ádné činnosti své a dlužno zodpovídati otázku: Jal: se jí po celý ten čas dařilo?
Dařilo se jí tak, jak vůbec jednotlivcům, jakož i lidem ku vzájemné pomoci v družstva se sestupujícím se dařívá, pokud jim dlíti jest v tomto pozemském udolí slzavém. Aby ze čtenářů nikdo se nedomníval, že to v Karlíně, kde stála kolébka jednot Cyrillských, šlo vše hravě a hladce, k útěše mnohýcll budiž podotknuto, že boj jednak z předsudky pevně zakořenělými, jednak se zlobou srdce lidského snad nikde jinde nebyl tak urputný a tvrdošijný, jako právě zde. Vždyť to byla první hlídka vojenská vyslaná na výzvědy, která se v boji utkala s nepřítelem mocným a bezmilosrdným. Vypravovatel má v rukou spisy a výnosy obsahu velepodivného a zajímavého. Jelikož však pomníky teprve po smrti se stavívají, vyčkám s příspěvkem svým na zbudování pomníků oněm příznivcům, kteří pro ubohou jednotu Cyrillskou po mnollo let prokazovali mi lásku svou důkazy až příliš citelnymi, nezapomínajíce dosud na starou náklonnost svou.
Za doby prvého desítiletí, jako vůbec i u nás svítívalo někdy slunce s veškerou jasností, jindy však se skrylo za černé

mraky, z nichž i blesky srkly a hrom rachotil. Po bouřce ale opětně se vyjasnilo a nastalo delší neb kratší utišení. Na světě již jinak není. Na tom právě se zakládá tajemství života, aby člověk nezlenošil, když nebe se usmívá a nezmalátněl, když tvář oblohy se kaboní.
Zákon přírodní v pravidelném přílivu i odlivu moře se ukazující jevil se i v životě spolkovém. Byly doby, kdy sbor Karlínský byl tak četný, že stačil i na šestihlasé sleladby Palestrinovy. Sbor dlouholetým úsi~ lím dobře secvičený a četně obsazený zpíval s dokonalostí varhan mistrně sestrojených. Slunce zářilo. Když bylo nejkrásněji vyjasněno, tvář jeho počínala se obestírati mraky. Nejpevnější zpěváci a zpěvačky, sloupové choru, se rozptýlili. Dívky se po-vdaly, študující dokončivše studia odešli za povolánim do světa, jiní se přesídlili, a sbor pi•ed krátkou dobou silný a pevný tou měrou se seslabil, že jedva zastal choval a skladby prosté. Bylo třeba doplňovati mezery nováčky nesmělými a křížovému ohni nezvyklými. Nastala nová práce a nová starost. A když úsilovnou prací dospělo se k bývalé dokonalosti, po nějakém čase opětné zmizení osob nejspolehlivějších kalilo radost.
Takovým jest ten život spolkový v Karlíně a — všudy. Umění pravého Cyrillisty záleží v tom, aby n i ]c d y n e u m d l é v a l a ustavičně pracoval a to vždy dle poměrů právě panujících. Při různých pro-měnách, kde mnohdy i nevděk hraje velkou roli, nutao cestou stanovami vyměřenou dále se bráti — bez omrzelosti a za-stávek.
Hojný repertoire klas sických s k l a d e b v minulých článcích uvedený stále se udržoval a novými čísly rozhojňoval. Kromě pravidelného cvičení I n t r o i t u, Graduale, Offertoria a Communia pro každou neděli a každý svátek dle předpisu dircktáře počet starých s k l a d e b rozhojňoval se skladbami stejnorodými. Na-cvičeny jsou mše starých mistrů jal: následují: Missa super cantu Romano, auctore P i e d r o H e r e d i a (-f 1648), 4 hl. ; Missa pro q hlasy smíšené, složil B a L-dassare Caluppi (1703—1785); Missa pro 4 smíšené hlasy, složil A n t o n i o L o t t i (1665—1940); Missa pro 4 smíšené hlasy, složilGiovanniMaria Casini (t 167J); M i s s a pro 4 smíšené hlasy, složil G i useppe AntonioBernabei (1659 1732); Missa O quam gloriosum est reg-n u m pro 4 smíšené hlasy, složil T o m a s o Ludovico da Vittoria(narozenr. 1540);