-87

dějin a archaeologie posvátné hudby, schvalujeme a odporučujeme všechno, co za účelem vzdělání se koná od učených archaeologův naší doby v původní formě melodie gregoriauské; zejména pončvadi jsme pře-svědčeni, ie takové studium piispívá nemálo k pravému vykládání a piednesu (interpretaci a exekuci) melodií obsažených v authentických knihách.»
Jeho Svatosi ukazuje se úpině spokojeným s těmito předsevzetími, mocnými slovy vyjádřil své rozhorlení proti oněm, kteří nedávno ve francouzském časopise »Le Matin«, nejsouce spokojeni onou svobodou, kterou Svatá Stolice jii povolila a chce, aby byla stále zachována, co se týče volby chorálních knih pro praktickou potřebu kostelů, odváiili se ha-niti se ziejmou drzostí jednání Svaté Stolice a posv. kongregace oHadův.
Svatý Otec ještě dlouho se vyptával podrobně na ostatní části programu a na pokroky, jaké činí posvátná hudba v Italii.
Mistr kavalír Gallignaui vycházeje od audience nemohl se zdržeti projevů podivení iivého, které v něm vyvolala neobyčejná dobrota a laskavost Jeho Svatosti a zájem, který bere Svatý Otec na dílu, jemui včele vévodí slovutný mistr.
Pěstitelé a ctitelé církevni hudby v Italii se jistě potěší těmito potéšujlcími zprávami. My, jak jsme jii napied řekli, podali jsme je trochu rozsáhleji také z té přičiny, ie jsou výmluvnou odpovědí fanatickým dopisovatelům časopisu »Matin« poučujíce je, j ak by se mělo postupovati ve věcech tak jemných a zároveii choulostivých, jež se tak zblízka týkají Autority církevní, jako jsou záležitosti posvatné hudby, chceli se v pravdě dojíti účelu, aby se dobie pěstila a rozšUovala.

Milerád posýlám Vaší Důstojnosti tyto zprávy, které, doufám, rádi uvidí naši pilní Cyrillisté čeští, jako je s jásotem uvítají obnovitelé pravého církevního zpévu v Italii, Oddanost pěstitelů hudby posvátné v Italii ke Svaté Stolici a ke Svatému Otci snad ještě více upevni lásku našich Cyrillistů ke Stolici sv. Petra, a povzbuzení, které dal sv. Otec, slavný Mecenáš všeho umění Lev XIII,, Italům ku vzděláván[ liturgické hudby, rozníti i naše milé Cyrillisty, aby s láskou ku věci tak krásné a svaté a s píli pokračovali, v reformě hudby chrámové přemáhajíce statně překážky, jež se jim při jejich pilné a namnoze mra-venčí takořka činnosti v cestu staví.
Pro ty, kteří znají trochu způsob, jakým se bere hudba chrámová v Italii, budou miti tyto zprávy i jinou cenu; snad se potěší nadějí, ie onen Výbor pro hudbu posvátnou v Italii se přičiní, aby z krásných kostelů Italských, a na prvním místě 12ímských, se odstranil onen theatrální a nekonečný zpěv, a na mistě jeho zaveden byl pravý zpěv, duch liturgický důstojný pro dům Páně a dům modlitby.
Dostanu-li dovolení, abych si mohl odbírati Mi-lánský časopis »Musica Sacraa, budu pilně stopovati pokrok reformy hudby chrámové v Italii a bude-li si to přáti Vaše Důstojnosti, rád bych ob čas našim českým a pilným Cyrillistům podle své možnosti a podle času o důleiitějších pokrocích zprávu podal v Cyrillu ")
V Trevi, dne 25. srpna t59o.
Jan Budař,
chovanec české kolleje v ltímč,
*j "Zprávy budou velevítány.

FEUILLETON.
Z M Ý C H P A M Ě T 2_
Cyrillistům pro radost napsal Dr. ReGdOlf Montalaus• (Pokračování.)

Rozpovídaný slonka, vida, jak jeho vy-pravování v Rozlcu působilo, měl patrnou chuti rozkládati své rozumy ještě dále; v tom však hodiny začaly bíti devět.
Při prvním uhození starý Čvančara sebou trhl a rychle pohleděl na ciferník. Za-kýval šedivou hlavou, vyndal z kapsy svého kožichu smačkanou huňatou čepici a v obou rukou ji roztřásaje, aby si ji pohodlně na hlavu vraziti mohl, pravil: »Ja, ja, má panenko, já bych vám mohl povídat historie, že by vám vlasy stály jaleo špejle, ale dnes už není na to kdy; však já vátu toho jindy povím víc. Odpustějí, pantatínl~:u, že již musím jít,« obrátil se k mému otci, omlouvaje se jako nějaký vzácný, pozvaný host, »já dnes mátu o půlnoční, jale to beztoho

vědí, zase hlavní solo, a ještě bych rád před tím obešel ves pro trochu toho Božího nadělení.«
»Jen at to své solo dobře provedete«, škádlil ho otec žertem.
»I nebojejí se, pantatínku, takové tóny ani slouha v Parízu nevybere jako já«, ujištoval Čvančara otce zce!a do opravdy.
»To věřím«, smál se otec.
Mezi tím přinesla matka na ošatce slouhovi nějaké dárky, k nimž otec hrst šajnii přidal, »Zaplat Pán Bůh, pantatínku — naděl Pán Bůh, paňmaminleo«, děkoval slouha za hojné podarování, které do široké kabely nasejpal. »Pa, Rudolfku, pa, jen hezky hrál — nějakou tu veselou si zahrajeme spolu až o koledě, a přišel dnes s pantatínkem