— 86 —

Myslíme, že nebude na škodu, uveřejníme-li obsah oné adressy:
»Svatý Otče!«
Předsednictví »Shromážděn[ pro hudbu posvátnou«, jet bylo slaveno v Soave, v září minulého roku, a »Výbor stálý pro hudbu posvátnou v Italii touií sloiiti k nohám Vaší Svatosti akta (Atti oficiali) onoho shromázdění, a to také ve jménu všech těch, kteří se ho súčastnili, a všech těch, kteří patří ku jmenovanému Výboru.
Pohnuti byvše povzbuzením, jet tolikráte Vaše Svatosf, jako nejvyšší stráice liturgie a jako vznešený mecenáš věd a uměni, ráčila dáti pěstitelům oné důležité části liturgie, jež jest posvátná hudba, usnesli jsme se v oné schůzi pracovati se všech sil svých, aby ptání Vaše, pokud jest to možná, se spinila. A učinivše slavné a veřejné prohlásení, ie se piidriíme ve všem a pro všechny případy bez výjimky moudrých předpisů Vaš{ Svatosti a posvátných kongregací lZ!mských strany hudby církevní a liturgické, snažili jsme se v témie shromáždění určiti dobře program svého společného jednání, aby odpovídalo dotčeným předpisům, způsobilo v cirkevn[ hudbě návrat k duchu v pravdě liturgickému a zároveů uchovalo nám čest pravého uměni Italského a 12ímského.
Při této přileiitosti osmělujeme se složiti k nohám Vaší Svatosti skrovný svůj časopis, ve kterém se snažíme hájiti a šířiti naznačené zásady a sbírati ke svému potěšeni zprávy onoho dobra, kterého, byt zdlouha, přece ne bez účinku se nabývá ve mnohých diecésích Italských za pomoci a podpory nejdůstojnějších biskupův, četného kněžstva světského i řeholního a četného počtu výborných mistrův a skladatelů hudby církevní.
Máme pevnou důvěru, ie posila, která se nám dostává stále z Vašich vznešených úst, nám dodá sily a odvahy, abychom pokračovali ve svatém pod-niku přemáhajíce nesnadné obt12e, jet se nám stále v cestu staví.
Vaše Svatost v paměti hodné encyklice, ve které nabádala k obnovení studia pravé a zdravé filosofie, ráčila vyřknouti tuto myšléuku, že »svobodná umění z obnovy filosofie, jet jest věda, která všechny řídí, bráti budou nový iivot a nového ducha«, a potvrzovala tento náhled zkušeností všech věkův znamenajíc, ie »tehdy nejvíce kvetla svobodná umění, kdyi se udržovala ve vší zachovalosti, a bez pohromy důstojnost filosofie a moudrost jejího soudu, a ie ležela zanedUácia a skoro v zapomenuti, když filosofie klesla, byvši v bludy a nejapnosti zamotána.«
My ve své maličkosti jsme si předsevzali zasvětiti veškeru svou práci, aby tato naděje Vaši Svatosti, co se týče umění liturgického se stále lépe a lépe naplílovala.
Děkujíce Vaší Svatosti za vznešenou ochranu, které jsme ai do nynější doby potívali, líbáme pokorně Posvátnou nohu prosíce pro sebe, pro své rodiny a pro všechny pěstitele posvátné liudby, kteří

s námi za týmž účelem pracují, za Apoštolské Po-žehnání.
V l:ímč dne 18. srpna t89o.«
Za předsednictví Shromáidění Soavského : A n g e l o d e S a n t i S, J. Presidente. — Za Výbor huctUy posvátně v Italii : G i u s e p p e G a 1 i g n a n i. Presidente.«
Jeho Svatost uchopiv se zmínky o filosofii sv. Tomáše Aquinského, rozhovořil se myšlénkami vznešenými o vztazích, které můie a musí miti zdravá filosofie se svobodnými uměními vůbec a s posvátnou hudbou zvlášt. Mezi jiným poznamenal, ie zdravá filosofie nás učí pozorovati všechny věci cíle cíle, pro který jsou ustanoveny, a pro který se jich užívá, .,Kdyby se měl stále před očima,« vece sv. Otec, »cíl, pro který je hudba (musica) připuštěna clo kostela, bez obtíže zpozoruje se ihned, co tomuto uměni, jako umění posvátnému a liturgickému, je potřebno a vhodno. Spustí-li se však s oči tento cíl, snadno se zavede v politování hodné zneuctění a znesvěcení; umění v kostele piestane býti pgsvátným a konečně musí klesnouti také i po pouhé stránce umělecké,«
Připojil potom, že průvodčím bezpečným, aby se mohla posvátná hudba dle tohoto svého vznešeného cíle v praxi provésti, jest n á s 1 e d o v a t i v k a i d é věci soudu a p~edpisů Posvátné Congregace Obřadův, poněvadž těmto nejvyšším autoritám patříprávo rozhodovati ve všem, co se týče boltosluiby, jeho Svatosf tázal se potom, co obsahuje program Výboru o této věci a zejméus o zpěvu gregoriánském, chtěje, aby mu byly piečteny paragrafy S., 9., to., jež zni následovně:
5. Nejvyšší správce liturgie katolické pro veškeru Církev jest hlava Církve. Na něm závisíce mají týi úřad biskupové ve svých diecésích. Ustanoví, anebo předpíše-li tedy nejvyšší moc ctrkevni bud sama nebo pomocí sněmů všeobecných a kongregací itímslcých něco o liturgii a jejich jednotlivých částech, má v tom úpiné a neodolatelné právo a všichni musí zachovávati její slovo jako zákon. Totéž platí poměrně o předpisech biskupův a sněmů provinciálních. Umělec církevní (kostelní) musí tedy býti hluboce přesvědčen, ie jeho umělecká skladba nemUe dostati nikdy jména »p o s v á t n á« (sacra), neodpovídá-li takovým předpisům.L této příčiny my přijímáme jednoduše a bez výjimky, co Církev předepsala a předepiše o hudUé posvátné, zavazujíce se ze své strany, že, co nejlépe budeme moci, snažiti se budeme v platnost uvésti právo, jet Církev má, aby ji v této pří-čině bylo posloucháno.
9. Na znameni úcty dekretům Svaté Stolice a posv. kongregace obřadův, a zejména dekretu ze dne 26. dubna 1883, zavádíme v praxi a míváme v kostelích choralních knih, vydaných péčí a autoritou téie posvátné Congregace, poněvadi jedině tyto ob-sahují zpěv authentický a vlastní Cirkvi ltimské.
1o. Poněvadi však jest naši povinností pěstiti a rozšiřovati studium všeho toho, co se týče historie,