-g3‑

zpěváků, lc oltáři zádama obrácenu býti, šeptati anebo kterýchkoli neslušností do-pouštěti se, zapovězeno jest. Pozouny, íiétny, bubny (tympani) a podobné nástroje, které již u národa israelského při doprovázení Davidových žalmů, zpěvů a hymen obvyklé byly, potud jsou dovoleny, pokud s rozumem a mírností se jich užívá. Při hře na varhany budiž šetřeno netoliko pravidel umění, nýbrž i pobožnosti věřících,«
Poukazovali jsme i k tomu, že neopráviiují nás poklesky lcteréhol.oli jim se oddávati, nýbrž držeti se příkladu dobrého a povinnosti své svědomitě piniti. Pročež po-ukazovali jsme i k příkazu svého nejdp. biskupa, kterýž v pastýřském listu, daném kněžstvu bisleupství brněnslcéhe dne 3. září 1882, pěstování zpěvu choralního, umírněného zpěvu figuralního jakož i choralu českého odporučuje a nařizuje, aby jen zpěvů použito bylo, jichž melodie a úprava v pravdě vzdělává, hru však na varhany a ostatní nástroje hudební jen potud dovoluje, pokud zpěv podporují a nepřehlušují.
Než mnozí omlouvali svou netečnost ne-dostatkem volného času. Těm bylo odpověděti, že učitelé mají na příklad v letošním školním roce mnoho dnů prázdných; že slašno a patřično hledati raději zábavy ve vyučování zpěvu a cvičení se ve skladbách unášejících, duchovních, než v hospodě, vkarbanu, politisování, agitování, pořádání tanečních a divadelních zábav; že zpěv více vzdělává mládež a ušlechtuje, než kterákoliv divadelní a taneční zábava, zvlášt na ven-kově. Poukazovali jsme i k tornu, že komu Tvůrce dal dobrý hlas, sluch, vůbec vlohy hudební, že lichvařiti mu jest hřivnou pro-půjčenou a to zvlášt na oslavu a díkůvzdání Dárci milostivému; ba že zvlášt knězi lépe svědčí času volného věnovati hudbě posvátné než hudbě světské. Tak a podobně sebe jsme hájili a příznivců hudbě v pravdě církevní získati se snažili.
Než domníval by se snad čtenář laskavý, že k provedení reformy, ne-li ostatní činitelé tedy alespoři řiditel kůru neobyčejných musí býti vloh hudebních a vědomostí a dovednosti zpěvácké i varhanické. Ale poukázali jsme už na to, mnoho-li se v té příčině požaduje. Pi'-ede vším však musí nadchnut býti láskou k Bohu a církvi svaté a k věci tak krásné a dobré, musí obrněn býti dosti hojným údělem nezištnosti, pokory, trpělivosti a vytrvalosti, uspokojiti se musí odměnou, která hojně proudí se z díla dobře a krásně provedeného, odměnou, které jako katolíl<: od Boha čeká a nikoliv od lidí. Pak to provede, pak to provede skvěle. Vzpo

mínám slov, jež jistá vážená osoba o mé činnosti na poli hudby církevní pronesla. Rozhovořivši se o mně s dobrým přítelem vyhrkla ze sebe: »No co, je blázen!« A měl pravdu. Jako ten milenec, když se do své nejmilejší zamiloval, i poslední trochu svého rozumu pozbývá: tak i já do té posvátné »musiky« zbláznil jsem se! Ale jako bláznivá láska milencova proměniti se musí v lásku rozumnou a vážnou, lásku sice vřelou ale prostou vší výsti-ednosti a pošetilosti, kterážto láska pevný svůj základ má v lásce k Bohu a církvi a zachováváním Božích a církevních přikázání stále se osvěžuje a utvrzuje, sice oba milenec a milenka ke zlým koncům dospějí: tak se mají věci
i s láskou Cyrillisty k hudbě posvátné. Nechat si trochu zablázní ten Cyrillista ; ale at ne zapomíná Boha a církve a tisíciletou zkušeností její dá se vésti ! Pak záhy promění se výbuchy mladistvého blouznění v neuhasný plamen čisté lásky k posvátné hudbě církevní, kterýž zasvítne až do onoho vele-chrámu, kde dokonaleji než tu na zemi slávu vzdávati bude Riditeli kůrů nebeských.
A což více jest, i jiné musí pravý Cyrillista a přede všemi ředitel kůru poblázniti, t, j, roznítiti k vřelé lásce věrné soudruhy, Cyrillisty i Necyrillisty. Tak pobláznil, roznítil Witt celý svět, roznítil Liszta, Křížkovského, F~rstera, Lehnera.
Čeho však dosud se nedostává, čeho
j eště více zapotřebí, aby rozníceni byli vsichni ředitelé kůrů a jich zpěváci a duchovní správcové k vi"-elé lásce k pravé hudbě c" rkevní ?
Předně každoročně anebo alespoá po dvou letech o prázdninách několikadenního běhu hudebního v Brně, v kterém by venkovští ředitelé kůrů, zvlášt polohudebníci o nejdůležitějších věcech poučeni byli. Arcit by k tomu po případě od duchovního správce mohli povinnováni býti, ač chtějí-li z kostelní pokladny a štoly něco míti. V tom běhu viděl a slyšel by každý, kterak říditi, co a jak zpívati, čeho se držeti, čeho střežiti, co vlastně církevně dovolenou, co církevně nedovolenou hudbou chrámovou atd.
Základem pevným pro příští operace a potřebnou zbraní proti útokům jakýmkoliv bude opětovaný a snad i zostřený rozkaz, potažmo zákaz se strany nejdůstojnější. Tím duchovní správcové a ředitelé kůrů chráněni budou proti výtce umíněnosti a zbytečných snah, proti solachtivým paničkám a pánům, jichž se bez mrzutosti stříci nelze, proti nedbalosti, liknavosti a pochybnosti. Tíni nemohou popuzeni býti ani příznivci skladeb orkestrálních; vždyt i orkestrálních