80 —
Nedomnívej se nikdo, že okolnosti v naší	do blízkého lesíku. Kdysi jistu	»inšplechtor	
obci reformě byly neobyčejně příznivy. Farní	v beranici« »šteloval«	(na cestě zastavil) si	
obec naše čítající pouze 400 obyvatelů, na-	zpěváčka a prohlížeje mu partesy, vyšetřo‑	
dělena kostelem menších rozměrů, jak na	val:	»No, co pak tam zas na	tom	kůře	
venkově obyčejně bývá, bohatá nebyla, ni-	budete	dnes kokrhati?«	V	tom vklouzne	
čehož obětovati nemohla. Farníci zaměstnáni	mu do ruky partes se slovem »Pentekoste.«	
většinou celý týden mimo dům prací těžkou.	»Co že? kosti? Na talc velký svátek kosti ?	
Na	kůře	místa	asi	pro	třicet	zpěváků;	A, to	raději	půjdu	do	hospody,	tam	si	
varhany malé, dosti dobré, menší vady in-	poručím pečinku !«	
tonace a mechanismu musil si včas po-	Rozumí se, že jsme těm a podobným	
třeby varhaník sám napraviti (čehož vlastně	dobrodružstvím	někdy	se	zasmáli,	někdy	
i jinde zapotřebí). Zpěváků zpívajících z not	i trochu se rozllněvali;	ale	zastrašiti	jsme	
nebylo	z počátku žádných; teprve později,	se nedali a pilně v před postupovali. Přiro‑	
jak už řečeno, dva učitelé k nám se připo-	zený následek byl, že odpor	utichl	docela.	
jili a bas pojistili. Řiditel kůru řídil jakožto	Ano	dostalo	se	nám .i	zadostučinění,	že	
varhaník hlavou	a očima, ač nebylo-li lze	Icdyž jsme jako na zkoušku na čas	zpívati	
v tu neb onu pomlčku bud pravicí bud le-	ustali,	tu	že	titéž	protivníci	komandovali:	
vici	bud oběma rukama časoměr udati a	»A proč nezpívali? Když začali, at zpívají	
říditi.	Při tom však nikdo se nedomnívej,	pořád.«	
jakoby nebyli všichni rázem začínali, rázem	Více však než domácí obtíže zarmucoval	
přestávali; muselo to »jíti jako na drátkách«,	odpor anebo alespoň netečnost ipp. kolegů,	
Lid svou přízeň projevoval tím, že své	ano i vel, duchovenstva. Z této strany často	
děti	dosti pravidelně a zdarma posílal do	nám	předstírán	neutěšený	stav	církevní	
vyučování.	Uznání	své	obmezoval	dobro-	lwdby v mnohých hlavních městech, v kte‑	
srdečně	slovy:	»No, necht	chodí	zpívat;	rých denníky	celé	programy	slavnostních	
vždyt to není nic zlého.« Někdy vrtalo ně-	skladeb a zpěvaček uveřejněny bývají a pak	
kterým v hlavě, že učitel bezplatně	zpěvu	»zbožní« posluchači, obrácení k oltáři zády,	
vyučuje a kolíbali hlavami: »Co z toho jen	krásné zpěvačky očima poslouchají. Přede	
má?« Jiný pak kalkuloval.	»No co; jeden	vším na Pím poukazovali a v té příčině	
má radost v karbanu,	druhý v kuželkách	spolehlivého	svědectví	Wittova	a jiných	
a on ve zpěvu!	To je to.« Někdy jsme	hodnověrných hudebníků se dovolávali. Witt	
zas	měli	kříž	se	starostlivými	matkami;	totiž,	vzorný	to	kněz,	píše	r. 1870 0 své	
obávaly se, že dětem pravidelným zpěvem	cestě do Ríma mimo jiné, jaký dojem na	
krky se roztáhnou a že budou míti široké	něho činily výkony Sixtiny, pěveckého sboru	
nafouklé krky! Jaké to neštěstí	zvlášt pro	papežského při.chrámu sv.-Peterském. »Bylo	
děvčata; Jiné obávaly se, že datem uškodí	zřejmě	slyšeti,	že	část	zpěváků	usilovala	
zpěv	na	zdraví, že prý	jsou	příliš	slabé,	zpívati b, ana část ostatní při h setrvala .. .	
ale každé bylo jako řepa; Měli jsme někdy	Při	choralu	zpívají	téměř	každou	notu	
co	přemlouvati,	abychom	schopné, žáky	stejnou dobou a drsně. Jedinou při offertoriu,	
udrželi,	když	celebrant	už	byl	hotov,	snažil	se	
K těmto veselým zkušenostem přidružili	Sixtina	choral honem ukončiti.	Tím však	
se někdy i zkušenosti nemilé.	Někteří na-	pojednou	stal se	choral	živým,	krásným,	
zývali	český	choral	zpěvem	luteranským,	slavným. To bylo však jen jedenkráte, jindy	
husitským. Nedbalí navštěvovatelé chrámu	šlo to po řemeslnicku ... Sixtina více křičí,	
Páně horlivě chápali se příležitosti omluviti	než zpívá.	Můj úsudek o Sixtině jest ten:	
svou lenost: »Dokud budou na kůře zpívati	jednotlivé věci jsou krásné, celkem však jest	
latinsky,	do	kostela nepůjdeme.« Někteří	zpěv jejicli škaredým křikem.	Při	delších	
— to už byli vybíráví — jakmile uslyšeli	skladbácll padá občas i celou kvartu.	Re‑	
latinslcé	zpěvy,	demonstrativně	z	kostela	pertoir	má skrovný, z	něhož	nevybočuje.	
ven	vycházeli	a	slyšíce	slova	»Alleluja«	Z desíti nejd. biskupů, s nimiž hovořiti jsem	
hlasitě reptali:	»Ale	luja (loje)	nechceme,	poctěn byl,	ani jednoho	výkony	Sixtiny	
my chceme masa!« a hajdy za karbanem	nespokojili.	(Dokončení).	
S Lndebuí příloLou číslo 9.a 10.	
„CYRILL« vychází vždy rs, každého měsíce. Předplatné, které čiuí poštovní poukázkou na celý rok
2 zl. 20 kr„ přijímá redaktor F. J. Lehner v Karlině. Reklamace budtež zasýlány doespedice v Aka‑
demii křesYanské v Praze (Řetězová ulice č, 223).
Nákladem vydavatelovým. — xnihtiskárna ,1'olitikyu v Praze.