-- 79 --‑

nosci, k nadšení povznáší? Ano kdo tu z Cyrillistů nepředpojatých s to mocnému tomu doj tnu se vyhnouti? Arcit nepravým tempem, nesprávnými přívěstky, nejapným prirvodem často se kazí a zohyzduje, ale přes to vše není příčiny ji zahoditi. Vždyt která píseň, byt byla sebe velebnější, nedala by se karikovati? Vyvolte na př. Křížl<ovsl<ého píseň »Ejhle oltář Hospodinův září», zpívejte anebo hrejte jitempem urychleným, podložte snad i text operetní, co jiného vám zbyde než pěkný marš? Anebo zapějte ji tempem »funtovým«, přidejte mezi jednotlívé verše ševcovské kadence, navěste kudrlinky a nesprávnosti a máte hudební karikaturu!
Dejme tomu, že chcete jásot nad vzkříseným Spasitelem zpěvem lidu vyjádřiti a na ten účel naprosto zrušíte píseň : »Alleluja ! liv bucl nad smrtí vítězitel« a nahradíte ji krásným, zajisté ale stříbrohlasým ulollem písní kancionálu Lehncrova, Kolískova, zda-li jste lid k pravé pobožnosti povzbudili? Na-opak ale ponechavše ji zároveň s choralem staročeským nikoho ani Cyrillistu nepohoršíte, slušně-li se hrá i zpívá.
Jak mimovolně připadá tu zásada všeho umění, že není dobře starou krásou pohrdati, ale že ani dobře není hejčkati starou krásu na úkor nové, moderní. Nad to i dlužno v paměti míti, že zpěv lidu v chrámě není pouze pro hudební esthetiky snad polo-vzdělané anebo přemrštěné. Podobá se purista zakrnčlci, jenž švarnému šuhajovi bere růžovou, rozmilou panenku a dává mu za ni krásnou, stříbrovlasou stařenku. Pozor tedy na škodlivý, nerozumný purismus a kteroukoliv jinou výstřednost, jež jako cizopasník na každou reformu se věs!!
Téže opatrnosti bude zajisté zapotřebí při úpravě nového definitivního kancionálu biskupství našeho. Ra i v mnohé ostatní příčině 1< provedení díla tak důležitého a zavažného ti•eba opatrnosti nevšední. Vždyt tu nedostačí důkladná, všestranná znalost bohovědy; netoliko vědomosti a nadání jaty« kozpytce a básníka, netoliko znalost odborné literatury česl<é; nedostačí hudebník, který dovede zahráti nějakou tu trochu na harmoniu anebo na klavíru, druhou trochu na houslích, třetí trochu na hrdlo a z theorie hudby zná také nějakou trochu. K účelu tak závažnému třeba mnoholetého studia, mnoholeté zkušenosti, ustálenosti a zralosti názorů, hudební znalosti všestranné a důkladné hudební znalosti odborné. Ba 1< tomu třeba odborných vědomostí netoliko jednoho znalce, nýbrž pokud možno všech odborníků našeho zpěvného národa anebo alespoň rady a sou

hlasu jejich. Není lianbou přiznati se ku pravdě, že síly k provedení toho neb onoho úkolu nedostačují; dojista ale hanbou jest plésti se do věci, které dosti nerozumíš.
Kdyby tu bylo ještě našeho Křížkovského, řekl bych: »Požádejte Křížkovského!« ',e však Křížkovského už není, nuže obratte se na j iného odborníka mistra, aby ve sou hlasu s ostatními mistry odborníky dílo to provedl. Tím však nebudiž řečeno, že by snad spolupůsobením, radou, zkušeností duchovních správců a učitelů se mělo pohrdnouti, a to už z té příčiny, že snad mnohá perla duchovní a církevní písně v lidu našem skryta, která dotud žádným kancionálem uschována není.
Tim ale dojista tvrditi jsme nechtěli, že nový kancionál má býti jakousi sbírkou všeho, co národ náš zpívá, nýbrž výběrem, anthologií všeho, co dobrého, krásného a potřebného; aniž jsme se chtěli zastávati stanoviska, jakoby i nedůstojné, nejapné melodie měly zachráněny býti, jako na př. melodie písně Lúrdské (vydané před ně-kolika lety knihtiskárnou ct. 00. benediktínů Rajhradských); když jsme ji poprvé slyšeli německy zpívati, tu mimovolně vtírala se myšlénka, že pod tuto banální melodii ne-sluší pozdrav andělský : »Ave, ave, ave, Maria!« nýbrž zase nějaký banální text, jenžby alespoň přízvukem k ní se hodil.
Když asi před 4—5 lety shromažděni jsme byli na sjezdu Cyrillistů v Brně a výkonům rozličných sborů naslouchali — ač nás po některé stránce málo uspokojily — tu mnozí účastníci chválili sice, ale zároveň jako na omluvu pravili: »Inu, to je v Brně to není na venkově! V Brně mají výběr sil, ale u nás na venkově to nejde ! «
Arcit s takovým pessimismem nikdo reformu hudby chrámové neprovede, aniž cokoliv jiného dobrého. Řekne-li duchovní správce anebo řiditel kůru už předem: »Vono to nepude !« a přičinili se pak, aby to »nešlo<<, pak by věru divy a zázraky se díti musely, aby to »šlo«! Jest sice pravdivo, že zpěvály z rukávu vytřepati nelze; že to ale může »jíti«, ukázali jsme na příkladě naší obce. Daleko jest od nás, stavěti působení naše za vr_or, aniž popírati se od-važujeme, že jinde za stejných okolností více provedli anebo provedou, že by jiní na našem místě více provedli. Aniž jsme pro slávu působení své na odiv postaviti chtěli (vždyt to pouhá maličkost!) a proto ani žádného jména neuveřejnili. Chtěli jsme toliko ukázati, že při dobré vůli a při ně-jakých schopnostech reforma hudby clirámové bez velké obtíže provésti se dá.