— 7s

předepsán takt čtyřčtvrtový). Zpěváci ne-dbají dynamického znaménka, tu zasyčí celým kostelem řiditelovo »psssst!« »pššššt!« Zpěváci pějí pianissimo, lid zbožně naslouchá: v tom lupne na kůře pohlavek, tu zase mlaskne tučná facka — zbožnost ta tam! Řiditel před každým zpěvem činí nosem kratičkou kadenci: »N—et cum Spiritu tuo.« »N—amen.« »N—libera nos ...« 1Ziditel spojuje tony melismat choralních hláskou Ia; iia př. pěje slova »vado, vado ad montem Domini«, takto: vahahaha dobo—hovadoahad mohohontehem — Dominihihihihi !«
S vrchu podotknuto, že jsme z Lehnerova kaucionálu nejpěkuější písně nastudovali. Zbývala tedy ješté úloha zpívati je s lidem v kostele. Proto objednali jsme několik set Lehnerovýcli kancionálků bez not a školákům i lidem prodali. ioo výtisků bez not zakoupeno z přebytku kostelních peněz, farní pečetí znamenány a položeny na lavice kostelní k libovolnému jich upotřebení v chrámu Páně, aby se předešlo všem výmluvám farníků, že nemohou do kostela spolu se starým velkým kancionálem nositi i kancionálelc Lehnerův, že nemají peněz atd. Ačkoliv mezitím vydán i kaneionál Kolískův, přece věrní jsme zůstali Lehnerově kancionálu; vždyt kancionál Lehnerův měl i vy-dání bez not, byl mnohem lacinější — stál pouze i o kr, r. é., měl některé písně, které v Kolískově kancionálku nebyly, byl právě tak prozatímní jako tento a činil ho tudíž alespoň zbytečným; proto i zbytečným výlohám opatrně jsme se vyhnuli.
Pomocí zpěváků-školáků hravě naučili se ostatní školáci ve škole písním novým a pomocí školáků a zpěváků všech i ostatní lid v kostele. Farář totiž při odpoledních službách Božích patřičné podav vysvětlivky, dal předně jednu sloku od školáků a zpěváků s průvodem varhan zazpívati. Pak sám oddíl za cddílem, verš za veršem bez průvodu varhan předzpěvoval, a lid po něm pozpěvoval — opět bez průvodu varhan, aby každou chybičku bylo lze pozorovati a hned i poopraviti; tou měrou nad očekávání brzo, téměř hravě dovedl lid novou píseň správně zazpívati. Arcit pilně dbáno, aby všichni zpívali jednohlasně, s patřičným přízvukem, aby nekřičeli, nýbrž mezaforte zpívali, aby ani příliš nepospíchali ani příliš netáhli; následující pak neděle vše náležitě opakováno a pak teprve nová píseů při službách Božích zpívána.
Než jako při zpěvu figurálním, tak i při zpěvu lidu šetřeno postupu opatrného a oprávněných požadavků farníků. Nevymýtili jsme rázem všechny obvyklé, lidu odedávna milé

písně, byt méně dokonale byly, ale vedle nových t. j, nově zavedených i dosavadní písně připouštěli. Varovali jsme se onoho nerozumného purismu, kterýž i dosti slušné písně zavrhuje, ale pal<: nemá, čím by je lidu záhy a dostatečně nahradil. Chtěl kdosi v chrámu sv.-Stěpánském ve Vídni vylioditi mramorové oltáře, poněvadž jsouce slohu renesarčnílio gotickému slohu téhož chrámu neodpovídaly, a nahraditi je dřevěnými oltáři slohu gothicicého. Ale stavitelský rada Šmíd to zamezil, dovozuje, že tu nerozhoduje pouhá přesnost slohu, nýbrž i jiné neméně závažné důvody zvlášt historické. I my po-nechali jsme lidu písně, které sice vší vady prosty nejsou, ale pi•ece talc slušné, že bez rozpaku alespoň prozatím vedle staročeských písní lidu ponechati se mohou, aniž obávati se jest, že by vkus lidu na bezcestí sveden a udržen byl. Míním na př. adventní písei'i »"l. nebe posel vychází«, postní »Již jsem dost pracoval«, Marianskou »Tisíckrát po-zdravujeme Tebe«, růžencovou »Zdrávas bud nebes královno«, velikonoční »Giv bud nad smrti vítězitel«. " ádná z nich sice touiny staré není, není žádná z nich ani dorická ani frygická ani mixolidická ani eolická ba ani mollová, ale za to jest každá z nich alespai slušná. Povážíme-li mimo to, že většinou už od dávných časů jsou zdomácnělé, že nejstarší starcové už za svého mládí se zápalem je zpívávali, že lid s dětinnou témě~ radostí očekává doby, kdy si je bude moci zazpívati, že je zpívaj e dnů své mladosti a nevinnosti připomenut bývá a takto k dobrému povzbuzen : proč bychom chtěli, proč bychom směli rázem je vymýtiti? Je-li však test nějak pochyben bud po stránce mluvnické, prosodiské, bud po stránce liturdické, nuže, opravte ho! Sil osvědčených máte na to dosti, jen dbejte, pokud možno, textu původního; přivěšuje-li však lid melodii nějaké kudrlinky, hlecitež ho jim od-naučiti! Když jsme zaváděli nové adventní a postní písně, tu při obvyklých písních otřásal se chrám stonásobným zpěvem lidu zbožného, nadšeného; když pak zavzněly ne-povědomé cizí zvuky jako pozdrav z dávných staletí, tu jako demonstrativně mnohý mlčel; že však jsme vedle nových písní i staré ponechali, zpívá nyní lid se stejným zápalem nové i staré, a bude-li kdysi za-potřebí zrušiti staré písně, půjde to už bez reptání a bez bolesti.
Popatřmež i na píseň »Tisíckrát pozdravujeme Tebe«, o které puristé praví, že prý to melodie pollcová. Když se velkým davem patřičně zpívá, kdož by nevěděl, že na lid neodolatelně působí, k pravé pobož-