— 77 —

chválou příznivců, nýbrž tim více pracovati a i občas mimo sbor dole v kostele jeho výkony a vady pozorovali a pak opravovali. Tou měrou došli jsme onoho cíle, kde jsme skladby dostatečně nacvičené, ne-li dokonale a mistrovsky, tedy zajisté zcela slušně, ne-li krásně, tedy zajisté tak pěkně provozovali, že každý věřící, jehož vůle byla pobožným v kostele býti, k pravé pobožnosti mohl povzbuzen a v ní utvrzen býti.
Nebudiž to ani mlčením pominuto, že jsme se při svých pravidelných cvičeních někdy i světského sborku chopili, užívajíce ho zajisté pouze jako pomůcky k dosažení kýženého cíle; tím se předešlo únavě a omrzelosti a síly k nové práci osvěžily. Za to všale učinili jsme si zásadou žádný světský sbor nestudovati pro veřejné zábavy, majíce při tom na zřeteli některé Cyrillské jednoty,, které pro výlety, zábavy a koncerty na úkor hudby posvátné s neobyčejnou horlivostí se připravují, aby laciným potleskem se nabažily, proto však na pravidelnou oslavu služeb Božích bezvadným zpěvem a na zdo'=aleni se v přednesu jíž dosti času, chuti a síly nemají. V té příčině dlužno na paměti míti základní odst. stanov Cyrillských : Účel spolku jest pěstování liturgické hudby církevní (nikoliv tedy hudby světské kterékoliv), jakož i odstřižek, který od Witta pro farní jednoty Cecilianské určen jest: »Jest sice dovoleno světské skladby cvičiti, ale toliko vy minečně.« Bylo by však něco zcela jiného, kdyby sbor, chrámový zdokonaliv se po vši stránce a při službách Božích náležitě splňuje povinnosti své ročně nějaký duchovní koncert zařídil, v němž by především nějaké kostelní skladby svého repertoiru vzorně přednesl anebo i jiné duchovní písně anebo nějaké duchovní oratorium.
Slušnému provozování skladeb odpovídalo též vzorné chování se zpěváků na kůře: zbožnost, napjatá pozornost, zdržování se všeho šuškání, smíchu, neslušných pohybů, tím více všeliké nezbednosti bylo nezvratnou podmínkou pobytu na kůře, sice následoval přísný soud.
Mimo choral latinský pěstován pilně i choral český. K tomu účelu zakoupeno asi padesát výtisků Lehnerova kancionalu s notami a nejkrásnější písně prostudovány; samo sebou se rozumí, že i tu dbáno správného přednesu, přízvuku, oddychování v pravý čas, pravé časomíry atd.
Zpěvu ale s průvodem jiných hudebních nástrojů než varhan nepěstovali jsme; za-jisté nikoliv z té příčiny, jako bychom orkestr naprosto s kůru kteréhokoliv chtěli vypu

diti. Ale zpěvu doprovázeného orkestrem
u nás nikdy nebývalo, a zaváděti jej zvlášt, na to nebylo ani pi-íčiny, ani času ani do-statečných sil, ba ani chuti; a vycvičiti si nových sil orkestrových, znamenalo tolik, co času drahého zbytečně mařiti a sboru pěveckému potřebných sil svato]crádežně odnímati, síly rozptylovati cestu k dokonalosti zamezovati. Nad to ze skušenosti věděli jsme, že malí hudebníci rádi dávají se v hudbě nástrojové zdarma vycvičiti a pak slouží nikoliv Hospodinovi a věřícím
v chrámě, nýbrž hospodskému a věřícím v krčmě.
Abychom všale nikde zbytečně nenarazili, zasloužených výtek na sebe neuvalovali a tím snad více neuškodili než prospěli, dbali jsme opatrností a střežili jsme se výstředností. Na př, žádnému jsme se nevtírali a Necyrillisty aiepohrdli. Neodstraňovali jsme méně nápadné zlořády rázem, nýbrž znenáhla, ale za to tím určitěji a jistěji. Neměli jsme nedostatek kombinací rejstříku, na př. pouze jednostejnou pro všechny od-stíny piana, jednostejnou pro všechny od-stíny forte, nýbrž prozkoumavše sílu a bar-vitost rejstříků dle potřeby jsme je spojovali Varhany nikdy nesměly zpěv přehlušovati. Za preludium nespojovali jsme řadu kadencí v jednu míchaninu, nýbrž z dobrých sbírek preludií vyvolovali nejvhodnější. --- Choral latinský jak český dovoleno zpívati toliko j e d n o h 1 a s n ě, aniž směl ho kdokoliv do-provázeti sextami anebo terciemi dole nebo nahoře anebo kterýmkoliv improvisovaným hlasem druhým.
Střežíce se však výstředností, tím bedlivěji směšnosti a karikatuře jsme se vy-hýbali, do které někdy řiditel kůru i Cyrillista zabíhá. Na př. jediný zpěvák zpívá po celou mši sv. choral latinský od introitu až do communia bez průvodu varhan. Sbor zpívá časoměrou jednotvárnou až do konce, a každý zpěvák musí rukou sobě taktovati. Pi-i odzpěvech klade se přízvuk na slabiky nepatřičné, slabiky různých slov, se spojují a slabiky téhož slova se roztrhují. Varhaník doprovází odzpěvy, jež sám zpívá, pleno organo (asi zo rejstříků) a po každé slabice hru pierušuje; kolii: tedy slabik, tolikráte uhozeno na klavesy jako na klavíru. Varhaník hrá za preludium národní pise~. Řídící pošle mladšího kolegu samotného hrát při mši sv., — »aby se vycvičil«; ten pak hrá, že ani jediný akord není správný, a úzkostí i jemu i posluchačům až vlasy se ježatí. Zpěváci nedbají dosti taktu, tu ho začne řiditel dupati anebo hlasitě veleti: »jedna, dvě, tři! jedna, dvě, tři!« (a snad je právě