— 7 5 —

rozměru terce a lcvarty. O rovnosti, okrouhlosti, kolmé a vodorovné poloze čar ne-bylo ani řeči; časem ale psali své noty s textem i nejmenší naši kaligrafové dostatečně, a někteři, zvlášt děvčata, psala je nejenom zcela zřetelně, nýbrž i velmi pěkně, Ze to učitele zpěvu stálo z prvu několik hodin práce a pak pokaždé i patřičného dozoru, netřeba dokládati; ne méně na něm záviselo první hlasy z partitury rozepisovati, ač později starší školáci i z partitury ode-pisovati dovedli a jejich opisů pak menší školáci upotřebili.
Co těchto partitur se týká, měli jsme svou vlastní dosti značnou knihovnu hudební, kterou jsme každoročně pilně zvětšovali; tudíž zásobeni jsme byli církevními hudebninami všeho druhu. Však kdyby toho ani nebylo bývalo, Miihlbergerova příruční kniha zpěvu choralního, Mettenleiterovo, enchiridion cliorale, k tomu Wittův průvod varhan, Stehle-ovy »Liber mottetorum« (offertorií) a »liber gradualium«, několik příloh »Cyrilla« a snad i Kotheova sbírka preludií byly by pro první léta úpině dostačily. Ana ty by nám náš duchovní správce po případě ně-kolik těch zlatých z kostelní pokladny milerád byl vydal.
Vždyt podporoval naše snahy seč byl; nešetril ani dobrého slova ani dobrého skutku, ani vlivu svého úředního; soukromě i veřejně, na kazatelně i na každém místě vhodném zastával se našich snah, hájil, útoky odrážel, rodiče děti, i zpěváky povzbuzoval a za to často i pomluvy a nadávky zastrkoval. Při cvičeních a zkouškách pilně vysvětloval texty a obřady církevní, učil přízvukům a i-ádnému vyslovování slov latinských, a jako jiných tak ani slušných obětí peněžních nešetřil. Zároveri však i jinak oslavy služeb Božích dbal a zachovávaje rubriky bohoslužebných knih svaté obřady s největší uctivostí vykonávati, zvláště pak choral vzorně zpívati se snažil, aby nám zpěvákům zároveň dal na rozum, kterak i my příkazu církevních dbáti, co nejkrásněji zpívati a co nejslušněji na kůře chovati se máme. Ríkávalt: Pozoruji-li herce, kterak na jevišti nejkrásnějších pohybů šetří a vše vypočteno má, aby obecenstvo vzdělal, po-vznesl, čírn více knězi jest snažíti se, aby při nejvznešenějším dramatu světa, při mši sv., co nejkrásněji si počínal a všeho přenálileného, nepělrného pohybu se uvaroval, pamětliv jsa, že lid bedlivě ho pozoruje a bud povzuešen, bud pohoršen bývá. Jak tedy by mohl lid pohnut býti k pravé pobožnosti, kdyby pastýř jeho duchovní řídil se při mši sv. pravidlem :

Ůeh ngin (liineiu) — park aus ; Schenk eiu — trink aus ; Pack eiu — geh' z' IIaus!u
Ký div tedy, že nejkrásnější zavládala shoda mezi důstojným pánem a námi, ona shoda, která svůj základ má v neoblomné poslusnosti a úctě ředitele kůru k duchovnímu správci, podněcována bývá laskavostí a umírněností duchovního správce, utvrzena milou shovívavostí k oprávněným a slušným pi•áním a prosbám všech podřízených jemu kostelních osob.
Pročež i prominuto budiž, že jsme na předmět vřelých tužeb Cyrillistů, totiž na založení spolku Cyrillského téměř zapomněli. Majíce řiditele kůru, varhaníka a učitele zpěvu v jedné osobě, majíce stálou školu pěveckou, výběr hudebnin, a příslušné časopisy hudební, těšíce se z idealní takřka shody dp. faráře s řiditelem kůru: nic jiného nám už nescházelo, po ničem jiném jsme netoužili a jen zpívali a hráli a hráli a zpívali a na složení spolku Cyrillského ani nepomýšleli, dobře vědouce, že nám už mnoho nepomůže, jakož i že se špatnou se poradili, kdo se domnívají, že už pro-vedli reformu církevní hudby, jakmile za-řídili ve své osadě Cyrillskou jednotu; ba že mnohý mnoho se zklamal, kdo domněnky byl, že všude správná hudba chrámová se provozuje, kde farní jednotu Cyrillskou už mají.
Než tím zajisté řečeno není, jakoby vůbec lhostej uo bylo zakládati jednoty Cyrillské; ba naopak jako praví Cyrillisté ne-můžeme a nechceme jivale než co nejvřeleji odporučovati včasné spiněni této Cyrillské povinnosti. Vždyt — jak slovutný Witt dovozuje — jednota Cyrillská poskytuje i nehudebníkům, nezpěvákům hojné příležitosti súčastniti se krásného, Bohu milého díla alespoň pravidelným příspěvkem; při-hodí-li se změna osob, bud že farář anebo řiditel kůru odejde, tu nástupce jaksi moraluě nucen v započatém díle čestně postupovati a tím rozpadnutí spolku účinně za-mezeno. ",c farář bývá předsedou spolku, anebo jeho protektorem, proto moralně nucen jest, jako čestnou povinností zavázán, zkoušek se súčastňovati a nikoli straniti se věci, jež společnou jest církve a farníků, nucen podporovati svou autoritou vážnost řiditele kůru, ba vynasnažiti se, aby jeho spolek vzkvétal po vší stránce. Ze spolkového majetku zakoupí se hudebniny a po případě i slušná odměna učiteli zpěvu se poskytne, aby tím horlivěji pracoval. Zvlášt v zájmu učitelů musí farní Jednoty Cyrillslcé stůj co stůj rozmnoženy, zorganisovány,