— 74

Než, že zpěváky nikde z rukávu vytřepati nelze, čtvrtou nevyhnutelnou podmínkou ku zdárnému provedení reformy byla by stálá škola pěvecká. Vždyt materialu hlasového, hudebního sluchu, jakož i jiných schopností v našem lidu moravském jest dosti a mnoho. Na učiteli zpěvu závisí, aby danému materialu dodal krásné formy.
Před lety stěžoval si 1<dosi mému bývalému principálovi, že mu nelze opravu církevní hudby provéstí, poněvadž prý není pěkných hlasů. Principál, muž to zkušený, usmál se: »Nemáte-li jich, tedy si je udě-lejte!« Nemě1 jsem tehdy dosti zkušeností a proto jsem pochyboval, že by možno bylo vypěstovati krásných hlasů; nyní však vím, že k tomu třeba stále, důkladné školy pěvecké, (zvláště ustavičnéhopianissimavútlém mládí a později každodenního cvičení stup-nice nahoru a dolů, při čemž každý stupeň co nejdéle se vydrží a pp f~~ p~ se zpívá. Tím uchráněni budeme tortury slyšeti hlasy, které jako zaschlé stěžeje skřípají a zpěvák, když je vyluzuje, jakož i posluchač, an uši si zacpati nemůže, strašnou námahou rameny krčí, tvář stahuje, oči přimhuřuje anebo vyvaluje a zuby zatíná. Německý básník praví : »So ein Líed, das Stein erweichen, Menschen rasend machen kann!«
Bylo však třeba netoliko lahody hlasů, nýbrž i správné in+onace, jistoty v rychlém nalezení intervallů, přesného zachovávání taktu a dynamických znamének, správného vyslovování a oddychování, atd. Pročež záhy za-řídili jsme školu pěveckou o třech oddělenich. V i, oddělení vyučováni školáci, v 2. mužové, v 3, odrostlá děvčata. Do i. oddělení chodilo z počátku iCg chlapců a 14 děvčat, do druhého osm mužů, z nichž
4 ženatí, a do třetího 5 odrostlých děvčat; úhrnem tedy 46 nováčků. Každé oddělení mělo týdně 3 hodiny pravidelného vyučování. K tomu dostačovalo jako příručních pomůcek asi 40 výtisků Nejedlého »Slcoly zpěvu«, jejížto postup dle potřeby změněn a nedostatky nahrazeny. Hlavně však napomáhala Pivodova solfeggia jedno- i dvouhlasá. Asi za půl roku nastala maturitní zkouška, při níž někteří na vždy, někteří načas reprobováni a ostatní do vyššího od-dělení postoupili. Tím způsobem zbylo v i, oddělení školáků 8 chlapců a 2 děvčata; do z. (vyššího) oddělení postoupilo 8 chlapců,
5 děvčat školaček, i děvče odrostlé a 4 mužové, z nichž jeden svobodný. Oboje oddělení mělo pak: pro sebe týdně 3 hodin; pravidelného vyučování. Zbylo tedy úhrnem 28 nováčků, z nichž pouze 18 po z. půlroce

na kfir připuštěno. Druhého roku pak z i. oddělení postoupili do 2, oddělení 3 chlape i a i děvče, kterýmž asi za 3, půlrok i pří-stup na kůr dovolen. Aby však postaráno bylo o patřičný dorost, kterýž nastalé mezery v praví čas by vypinil, přijati do i. oddělení zase nováčci. Arcit druhého rolnu ani v 2. oddělení theorie nezanedbávala se a pravidelně alespoň cvičena Pivodova solfeggia a šlechtění hlasů dbáno. Měli jsme pak po 3. půlroce 9 sopránů, y altů, 2 tenory, 2 basy, k nimž později 2 basy učitelů a můj tenor přistoupily, tak že jsme po 3. půl-roce měli sborek 25 hlasů.
Patrno dojista, že jsme byli přísni a to velmi přísní, vždyf celá polovice nováčků bezohledně vymýtěna. Byli jsme nestranní a spravedliví, ohled berouce pouze na svůj cíl: dobrou, krásnou hudbu církevní. Za to však už druhého roku repertoir jsme měli slušný a to repertoir skladeb rozmanitých a beze vší velké námahy nacvičených.
Pročež jsme každému tou radou, aby alespoň po celý první role pilně vyučoval theorii (nyní má i lepší učebnice), cvičil pilně solfeggia a pak teprve dal' se do cvičení skladeb církevních. Jest to sice jaksi odporné, méně zajímavé, ale znamenitě se to vyplácí. Tím nastřádá učitel 1<apitál, jenž neočekávané úroky nese, zaopatří si klíč, jenž bránu ke všem krásám hudby církevní otvírá. Ale pouští-]i se předčasně, bez do-statečných příprav, se zpěváky nedosti vzdělanými, nedosti vycvičenými do provozování skladeb chrámových, nedodělá se sboru, nýbrž zboru a nad míru znesnadiiuj e si úlohu svou; zpěváci málo co z not po-trefí, jednotlivé hlasy musí se jim pracně do sluchu vecpávati, nebot vlastně z not už nezpívají, nýbrž z paměti. Pročež zkoušky nad míru unavují, slušného repertoiru nelze utvořiti, nechuf vzmáhá se nejen u ředitele, nýbrž i u zpěváků a výsledkem bývá vše-obecný rozklad.
Než třemi hodinami pravidelného vyučování v každém oddělení nebyla všechna potřebná práce vyčerpána. K tomu přistupovaly týhodně pro každého školáka alespoň jedna aneno dvě hodiny pro psaní not. Vždyt bylo zapoti•ebí dostatečného počtu partesů, jichž někdy ani za drahý peníz koupiti nelze, nastávala tudíž školákům po-vinnost, týliodně alespoň jednu nebo dvě hodiny věnovati opisování. Arcif první noty (bez textu), které psáti se učili za cvičení so]feggaí, nebyly vzory notového krasopisu, a často bylo se spoleojiti písmem, které alespoň rozeznati dalo půlovou notu od čtvrfové a nepopřálo jednotlivým notám