Skuherský zastoupen byl toliko jednou skladbou, známým velikonočním »Haec dies«, jehož bohatá polyphonie výtečně znázorňuje to, co slova vyjadřují. Exsultavimus et laetati sumus magnopere! Jindřich Skalický obral si oslavu Nejsv. Trojice. Zpracoval Graduale í Offertorium toho svátku. Zel, že nedošlo ku provozování, a to, jak řečeno bylo, pro nedostatek jemných rejstříků vy-stavených tu varhan, jinak velice pozoru-hodných. Nanebevstup Páně vyjádřil Jos. Cainer mohutnou pětihlasnou skladbou, která si odnesla palmu večera. Bylat ku přání rozjařeného obecenstva opakována. A za-sluhovala toho pinou měrou. Je to dílko výtečné, které by ozdobilo každou sbírku motett. Lapidarními chody unáší ducha tvélio k výšinám nebeským. Nemálo bude jednou přispívati ku slávě toho velkého svátku v Církvi. Utěšená jest i druhá jeho skladba »Audi filia« o sv. Cecilii, patronce hudby chrámové. Skladatel velmi štastně vtísknul jí líbezný ton vypravovací na způsob žalmových falsi-bordonů, pěkně a klidně rozvětvený, který sličně slovům toho gradualu slušel. Ze všeho vysvítá, že je dobrý karakteristik. — Potom zpívalo se »Salve Regina«, sbor veletklivý, a »Pange lingua« od )os. Foerstera. Obě skladby jsou Cyril-listům z hudebních příloh »Cyrilla« známé, a tím více vtiskly se v mysli jejich přednesem do nejjemnějších odstínů propracovaným. Při »Pange lingua« celý sbor jakoby demonstrativně odložil party a zpíval z pa-měti. Bylo to z úcty k proslulému původci té skladby, čímž se mělo ukázati, jak ten zpěv na choru dominikánském zdomácněl. Byl to ale také zpěv! Duše se chvěla a nadšeiií pojúnalo všecky údy při poslouchání. V celém sále ani vlas se nepohnul, dokud nevyzněl poslední akkord zpěvu s neobyčejnou pietou předneseného. Nad míru krásné »Amen«, s dlouhou, pianissimo vy-drženou ukončující korunou, nesmazatelně se vrylo v paměti naši. Koncert byl ukončen zpěvem: »Viderunt omnes fines terrae«, s roztomilým vánočním motivkem. Byl to jeden z labutích zpěvů v Pánu zesnulého Hrušky, jehož duch již nyní věčné chvalozpěvy Ježíškovi s anděly odzpěvuje. Bylo to tklivé zakončení večera v pravdě blaženého. Mlčky rozcházeli se účastníci k nočnímu odpočinku. Tak skončil první den radostných exercicií.
Druhého dne, o svátek Proměnění Páně, měl se podle původního programu ukázati účastníkům sjezdu i Foerstrův sbor sv.-Vítský, což by ovšem bylo bývalo nad míru zajímavo, již jednak pro porovnání obou

proslulých sborů, jednak též pro vzácnější skladby, které měly býti na Skalce provozovány. Těšili jsme se tak srdečně, zvláště na Palestrinovo »Sanctus« z nejslavnější a samou Círleví svatou schválené mše »Papae Marcelli«, a neméně i na onu osmihlasou skladbu Ettovu.
Avšak program nový zněl j inak. Nezbývalo, než pokorně se mu podrobiti. Učinili jsme tak, jsouce jisti, že se proměna ta nestala bez důležité příčiny a že se nám dostane náhrady. Nebyli jsme sklamáni. Výkony sboru dominikánského nám zatím tak srdce rozehřály, že jsme se jen těšili, když jsme zas do chrámu sv. Jiljí vstoupali. Zkušenost učí, že se člověk i s nejkrásnějšími věcmi jen zvolna spřáteluje. Teprve častější s nimi styk naučí jej dokonale chápati a poznávati přednosti a krásy, které se ne vždy prvnímu pohledu neb poslechu zjevují. O půl S. hodině ranní započala zpívaná mše svatá, kterou sloužil jeden z Cyrillístů, dp. Vincenc Kmhn, farář z Velké Úpy (Grossaupe) v Trutnovsku, s jednoduchou assistencí dvou vpp. neomystů. Úřad jáhna zastával vp. Fr. Maurer, výtečný Cyrillský varhaník. Přednášela se Wittova »Missa Toni jonici«.
Obavy naše, že sbor vysílený včerejším namáháním, nebude moci již dostáti dnešnímu těžkému úkolu, byly zbytečné. Chlumova škola sestává ze samých pěvců náležitě vycvičených, a ti se nikdy neunaví, poněvadž umí velmi dobře spořiti s hlasem. Sbor zpíval s hlasy tak svěžími, jako by to byla první jeho produkce. Ani stín unavení nebylo lze pozorovati. Mše z největší části bez varhan a k tomu v obtížném polyphoním slohu složená, provedena velmi zdařile. Poslouchajíce teu svatý, čistý zpěv, souhlasili jsme docela se slovy dnešního sv. Evangelia: »Domine, bonum est nos hic esse«. Ba, dobře nám tu bylo dleti, což platilo vůbec i o celých exerciciích. Můžeme se domnívati, že mnohý, jenž až potud pravého zpěvu chrámového nepoznal, asi podobné zažil dojmy, jako sv. apoštolové na hoře Tábor, když spatřili Krista Pána nebesky proměněného.
Při požehnání zpívalo se »Pange lingua« chorální s průvodem varhan. Bylo předneseno sice krásně, ale poněkud chvatně. Snad tím měli dojíti poučení ti, kteří pro brzleé ukončení zpívají pouze jednu strofu toho hymnu. Však i kdyby bylo klidněji zpíváno, nebylo by to trvalo déle dvou minut, což jest tak kratičká doba, že ji i ten nejnetrpělivější může přestáti.