— 58 —

překáží, a&, qui bene cantat, bis orat, kdo správně zpívá, dvojnásob se modlí, nesměli jsme zanedbati ani chorálu českého. VždyY žijeme pro svůj zpěvný národ, kterýž služby Boží i krásným zpěvem oslavovati touží a také výborně to dovede. Nad to jest nám honositi se svým pokladem, uloženým v kancionálu Bradáčově, o němž r, 1870 veliký znalec zpěvu církevního, Němec dr. František Witt vyznává: »Přeci sebou mám dílo pro církevní zpěv lidu, kteréž co do bohatosti, ceny, krásy, mnohostrannosti a rozmanitosti svých melodií všechno předčí, čím v tom oboru zásobeni jsme ... Ku podivu jest nesmírný zrovna (v nejpřísnějším slova smyslu) poklad melodií, z nichž jen malý počet trochu světských (profan) a počet ještě menší hravých (spielend) jest ... Bylo by záslužno, k písním v starých toninách církevních podanýin nový vydati hlas varhan. — Zcela ohyzdné jsou mezihry, vsuté mezi jednotlivé verše; kdo tyto mezihry za našich dnů ještě za potřebné považuje nebo dovolené, pokulhává o několik desítiletí pozadu; o tom mezi vzdělanými hudebníky už pochybnosti není. — Naproti tomu však jsou dohry většinou zdařené a zcela místné. Než přese všechny vady své Bradáčův český kancionál spolu se svým hlasem varhan co do bohatosti, ceny, krásy, mnohostrannosti a rozmanitosti svých melodií a co do vzácné úpravy nejskvělejším jest toho druhu dílem (das grossartigste NVerk in diesem Genre).«
Nebude tu zbytečno poukázati i na jine příčiny a důvody, pro které jsme trojí úkol, totiž pěstování choralu Rehoi ova, zpěvu vícehlasého a choralu českého na se vzali; a to tím méně, ano jest nám přiznati se, že jsme kdysi byli protivníky téhož směru nového a nevážíce dosti ani hlubokého významu bohoslužebných úkonů ani jemu od-povídajících kras choralu a r),zích zpěvů církevních, žerty a posměchy si z nich tropili.
Byla to předně makavá téměř nesrovnalost hudby necírkevní s bohoslužebnými obřady u oltáře. Jako svatost slova Božího vedle schytralosti advoloátské polemiky, jako velebnost slohu gothického ověšená tretkami zbujnělé copoviny, jako by kněz nejsvětější obět ve fraku sloužil a s cylindrem na hlavě: ta': jevila se nám odvěká krása katolické bohoslužby v rouše pokažené hudby církevní. A naopak jako rouháním, svatokrádeží jest, nádoby, sochy, obrazy Bohu a bohoslužbě zasvěcené zneužiti na okrasu domu židova, ponechati zlata a drahokamů kostelních dámé pověsti

pochybné na okrasu těla sice krásného ale necudného: za rouhání a svatokrádež mnohem zločinnější jali jsme se považovati ne-plechu, která velebné zvuky evangelia, preface, paternoster, žalmů a ostatních zpěvů liturgiclry"ch považuje za nezbytnou štafáži, za sestárlý rámec všelijakých kumštů na kůře provozovaných.
Před několika lety bylo odstraniti steřelé lepenky z l<azatcLny chrámu sv.-Stěpánského ve Vídni, kterýmiž vzáaié okrasy tí:hoř mistrovskélio díla křes anské gothiky zalepeny byly. Podobně vidělo se i nám od-straniti hadry necírkevní hudby, kterýmiž krása katolické bohoslužby po tolikou řadu let zakrývala se a oliyzdila.
Pilná četba odborných časopisů »Fliegeude Bl'itter fiir katholische Kircheumusik«, »Musíca sacra«, »Cecilie« i pi-íloh jejich jednalo utvrzovala v nabytém přesvědčení, jednak pouloazovala na nové dráhy, kterýmiž bylo postupovati. A jako příklad lépe nežli ústa ctnosti vyučuje, tak nezapomenutelný mistr Kiílžkovský vzorným provozováním choralu l',ehořova a ostatních sklaleb rázu ryze církevního přivedl až na místa, kde mulcou bylo a pohoršením slyšeti ony vetřelé, bohaprázdné melodie a harmonie hudby necírkevní.
Při nás stáli mužové nejs'ovělejších jmen jak starověku, talo středověku, tak i doby nejnovější. Jestliže Hayden, Mozart, Beethoven v některých svých skladbách našimi nejsou, jest tím vinen neštastný ducli josefinismu, z něhož se vymaniti nedovedli. Piesvědčení naše stvrzovaly výnosy pře-mnohých sněmů církevních jalo provincialních tak i všeobecných. Přesvědčení naše stvrzovala slova sv. Otce Pia 11. ze dne 12. srpna 1869, schvalující reformu chrámové hudby dr. Wittem zahájenou, jakož i breve ze dne 16. prosince i87o, kterýmž stanovy »Cecilianského spollou na povznešení pravé hudby církevní ve všech zemích jazyka německého« se schvaluje. Naše pře-svědčení stvrzeno zvláště nařízením sv.loongregace obřadů, kteri,mž za souhlasu sv. Otce Lva XIII. reforma hudby církevní na základě zásad ceciliansl:ých se zavádí.
Tou měrou nemohli jsme jinak než schvalovati stanovisko Ldm. Langera, kterýž provozování hudby necírkevní a dovolení k tomu za hřích, po případě i za hřích těžký považuje a sice t. pro zneuctění domu Božího; 2. pro falšování bohoslužby vluzováním do ní nepatříčných a rušením zpěvů přikázaných; 3. pro neposlušnost k nejvyšším duchovním představeným; 4 pro popuzování věřících k roztržitosti; 5. pro ponou-