-54

namnoze překlady z testů latinských po způsobu středověkých tropů rozvedené a rozz!řené. Takovým způsobem vznikla úchvatná a právem velebená píseň staročeská z plodné půdy chorálu římského a národ český děkuje za nejvzácnější plod ducha národního sv. Řehoři Velkému.
Plod takový vydati mohla ovšem jen půda pečlivě vzdělávaná po příkladu sv. Řehoře pilným pěstováním chorálu, sbory za tím účelech zvláště zřízenými. Rádové řeholní z povinnosti tak učinili. Při chrámech stoličních, kollegiátních a městských záhy jir, pečováno bylo, aby cvičení zpěváci stále při kostelích se chovali. Pokračovatel Kosmy připomíná k roku 1259, že kanovník E b e r‑
h a r d při kostele pražském založil nadaci k chování a cvičení chlapců-zpěváků, kteří se »bonifantes« nazývali a jejichž povinností bylo, aby v kostele sv. Víta zpěvem a odi-íkáváním žalmů přisluhovali. Týž kronikář mluví při roce 1271 o děkanu Vítovi, který svým nákladem opatřil pro velechrácn více nových zpěvních knih, nebot byly prý staré knihy již spotřebované a jednoduché, některé již věkem sešlé a neprospěšné. Za císaře Karla IV. jalco veškeré umění také
i zpěv církevní znamenitě se zveleboval. Od něho založena pro bonifanty zvláštní škola pěvecká a zřízen sbor man-s i o n á ř ů, to j est 24 duchovních, kteří vykonávali zpěvy ku poctě Panny Marie; mimo to pak 30 choralistů služby Boží chorálem oslavovalo. Že pak v těchto dobách dbáno o zpěv církevní i při kostelích méně nadaných po městech i vesnicích, hojných dokladů dočítáme se v zápiscích, jež po-skytují »libri erectionum«, kdež zaznamenáno jest množství nadací, jimiž obmyslili osoby duchovní i světské po celých Čechách kostely i oltáře, kněze a zpěváky, aby za ně zpívali mše, hodinky, vigilie aneb antifony. Kde bylo hojnějších prostředků, jako na př. v Staré Boleslavi, zaváděni jsou dle příkladu kostela pražského mansionáři. Jinde ovšem záleželo pěstování zpěvu bolioslužebného na učiteli čili kantoru a j eho porno cníeích s u c c e n t o ~ í c h, kteří dovedli brzy vychovati hovně žáků-zpěváků, vždyt cvičení zpěvu bylo hlavním předmětem vyučování školního. Kde však nebylo zvláštních cvičených a placených zpěváků, muž o v é nábožní a zpěvu znalí z lněštanstva sami o to dbali, aby zpěv církevní v kostele pěstován byl od společností Ic tomu cíli zřízených, čímž se vysvětluje původ sborů literátských ve vlasti naší tak proslulých, vzniklých bezpochyby během 14. století brzy po zřízení bratrstva maliřú

a bratrstva kaple těla Božího a různých cechů, jejichž úkolem bylo též vykonávání modliteb a zpěvů za zemřelé spon,členy. Yrvuí listinná zmínka o literatech děje se r. 1391, kdež se jmenují mezi svědky : »honesti et circumspecti viri Joannes dictus Rulant alias Lissy, Joannes dictus Meysner, c i v e s 1 i t t e r a t i Maioris civitatis Pragensis«, z čehož lze souditi, že tchdáž již i na Novém městě a snad i na Malé straně »cives litterati« se vyskytovali, což r. 1414 slcutečnč se potvrzuje jmenováním Jana, l i t e - r á t a z Pořiče (Joltannes litteratus neb J. Litterat de Porziecz.) O d p o l o v i c e 15. v ě k u vyskytují se jména literátů také i v jinýcli městech a brzy utvořily se po celých Čechách společnosti literátské, přijímajíce a upravujíce si stanovy a pravidla jedny od druhých. N a s k 1 o n k u 15. století byli literáti v Lomnici, )indi. Ilradci a Litomyšli; na p o č á t k u viku 16. v Hradci Králové, v Čáslavi, v Kutné Hoi-e, v Slaném a ve Vysokém 'Mýtě; od polovice téhož věku v Netolicích, v Chlumci nad Cidlinou, v Prachaticích, v Mladé Boleslavi, v Českém Brodě, v Chrudimi, v C. Budějovicích, v 2atci, v Plzni, v Litoměřicích, v 2[uticích v Brandýse n. L. Domažlicích, Ilumpolci, Jablonném, Jaroměři, Kouřími, Landškrouně, Lounech, Nymburce, I'acovč, Polici n. M., Poličce, Příbrami, Rakovníce, Roudnici, Sadské, Sedlčanech, Stříbře, Sušici Táboře, Třebenicích, ústí n. L., Velvarech a zajisté i jinde. V Praze samé bylo mnoho sborů literátských, snad u každého farního kostela, z nich nejslavnější byl sbor u hlavního kostela týnského, který v 16. století za správy Jana Kotvy Plzeňského pořídil si krásný kancionál nyní u Křížovníku chovaný. Kůr u sv. Stěpána Velkého zi-í lil sobě velký kancionál ve 4 d.lech, jejž sepsal jakub Codicillus z Tulechva, r. 1560 správce toho kůru. Literátům u sv. Apclináře na Větrovy zjednal r. 166 děkan tamní Jan Mistopolus krásný kancionál J. Táborským zhotovený. Podobný kancionál zjednali si též literáti u sv. Mikuláše na 1\'Ialé Straně.
Na některých místech rozdělili se sborové literátští na dva kůry, č e s l: ý a l a-t i n s k ý, dle toho, v kterém jazyku zpívali; každé oddělení mělo pal; své starší a své správce zpěvu. Jiní sborové zpívali lat i n s k y i č e s k }', latinsky při mši svaté, česky před mší a po ní, o průvodech a při jiných příležitostech. Zpívání chorálu latinského účastnili se studující, profesorové a jiní učení lidé. Když palc ve stoleti 16. pěstování řečí klassických, zejména latiny velmi se šíi-ilo, rozmáhal se značně počet