_ 51 —

budí, — v Egyptě a Syrii, které něžnou láskou s Rímem pojí.
Bylo by mi milo vypravovati, kterak znamenitý vládce Církve berlou svojí spravoval celý svět, biskupy a kněze, krále a podané, vzdálené říše a vlastní statlry. V něm jest veškeré právo církevní sosobněno. Listy a rozkazy jeho tvoří v celistvosti soustavu církevní správy, jejíž důslednost a moudrost obdiv budí.
Milo bylo by vypravovati, kterak s l a v n ý u č i t e 1 c í v k e v 11 1 slovem a perem učení Církve vykládal a hájil. Vždyt sv. Řehoř jest jedním ze čtyř velkých učitelů církevních. Homilie a dialogi jelio, řád pastorální a výklad knihy Jobovy u':azují spisovatele tak zuamenitého, že sp'sy jeho zůstaly učebnicemi po veškerou dobu zlatého středověku.
Bylo by milo vypravovati, kterak veliký světec při otcovské péči o veškerou Církev nepřestával pečovati o svou vlastní duši, vzdélávaje ji neustále prací neúmornou a nejtěžší v chrám Ducha svatého mrtvením těla křehkého a ustavičně neduživého, — skutky charitativními, pro které nazýván byl otcem a hospodářem Italie a veškerého křestanstva, — heroickými ctnostmi, jejichž cenu Bůh sám potvrdil četnými zázraky.
Úkolem mi vytčeným obmezen jsem na stručné vylíčení j e d i n é toliko stránky, mnohotvárné a obrovské činnosti, která Rehoře učinila S.rlamounem Nového zákona povolaným k tomu, aby zbudoval duchovní chrám Hospodinův, aby dokonal vznešenost a posvátnost bohoslužby katolické. A ještě i při tomto předmětu jest mi ob-meziti se na jedinoutolilzo stránku oslavy, bohoslužebné na z p ě v 1 i t u r g i c k ý, který až dosud po světci chorálem gregoriánským slove.
Sv. Řehoř miloval nade vše služby Boží a věnoval důstojné oslavě liturgie katolické největší péči. Prvním znamenitým krokem v tomto směru byla náležitá úprava knih liturgických. Neúmornou pilností jeho vzniklo takovou měrou známé sv.-Řehořské S a c r a m e n t a r i u m, základ to nynějšího missálu římského. Jakmile první práci št'.astně dokonal, odvážil se na druhou nepoměrně obtížnější a zdlouhavější, — na přesnou úpravu zpěvu liturgického, zejména mešního, k Introitu, po epištole či Gradualu, k Offertoriu a ku Communio.
Církev přijala ve službu svou všeliké umění. ',. dnému však odvětví uměleckému nedostalo se tak přímé a bezprostřední součinnosti při posvátné bolioslužbě, jako z p ě v u

a to z důvodu zcela přirozeného. Co duše :nyslí a cítí, vyjadřuje řečí. Myšlénky a city náboženské vyžadují však výrazu mocnějšího a účinnějšího nad pouhé s l o v o, které člověku Boha chválícímu nedostačuje. Křesfan zbožností rozechvěný a uchvácený z p í v á a stupňuje takovou měrou prosté slovo v slovo zpěvem pronesené. Čim vznešenější jest tajemství, tím výše nese se zpěv. Nevěsta Kristova zpívá, když nebeský ženich k ní s nebe se vznáší. Tak z rozezvučených harf nevinných srdcí zavzněl první zpěv bohoslužebný již v osadách prvolcřestauských; ž a l n ě zně 1 temnými chodbami katakomb a já s a 1 světlými prostorami basililc, zářících zlatem a drahokamy. Zpěv posvátný není pouhým p ř í v ě s 1. e m ku zvelebení krásy a vznešenosti liturgické, nýbrž ú č a s t n í se přímo na nejvniternějším životě bohoslužby ka'oliclté a nelze jej ni-kterak nahraditi tichou modlitbou anebo rozjímáním. Z této důležitosti zpěvu bohoslužebného vysvětluje se způsobem přirozeným, že restaurator liturgie s nutnou důsledností stal se i n s t a u r a t o r e m zpěvu bohoslužebného a to dvojím směrem, j ednak v ě d e c k ý m jednak u m ě-leckým.
Zpěvy bohoslužebné od počátku Církve vzniklé a do doby sv. Pehoře různě rozmnožené a valně vyvinuté, v jednotný celek dosud nikdo neuspořádal. Velikému reformatoru liturgie nastával tudy nesnadný úkol, aby všecko co dosud pohotově bylo, pilně s b í r a 1, sebrané vedle řádu bohoslužebného s p o ř á d a l a všeliké různosti j ednotně u p ravil a s t e j noměrně s p rac o v a ]. Kdo z nás podob:iou prací vědeckou byt: i v menších rozměrech se obíral, ví z vlastní zkušenosti, jaké píle a námahy vymáhá dílo takové i na odborníku řádně vyzbrojeném. V chorálu s l o v o s n á p ěvem se pojí tak pevně a nerozvížitelně, jako tělo s duší spojeno jest. Za tou příčiiiou bylo tudy sv. Řehoři přihlížeti nejen k pouhému slovu, nýbrž také a to zejména k nápěvu. Snášeti z různých pramenů nápěvy dosud nejvíce užívané k jednotlivým částkám liturgickým; o p r a v o v a t i je, kde rázem více světským se nesly; opravovati je, kde od sebe více neb méně se rozcházely, bez porušení však rázu původního; zejména však a to hlavně na pravou m í r u uváděti metrický a rythmický pohyb, aby souhlasil s duchem jazyka a správnou deklamací; -- to vše vyžadovalo hlubo':ých vědomostí hudebních o charakteristice starých t o n i n církevních; ne-všední znalostí složitého písma n e u m o-