katolickou	posvátnou Cyrillské.

1890. Ročník RVII,	F. J. LEHNER.	CISIO 7, a 8.
v
Jubileum sv. Rehoře Velkého.
Prosloveno ve valné hromadě Akademie křestanské dne 9. června roku 1890.

Jistý mnich, kráčející jednoho dne po římském fórum, spatřil tam mladé otroky na prodej vystavené, I:teří upoutali zrak i pozornost jeho ušlechtilostí tváří, stepilostí vzrůstu a krásou vlasu. Dotazovav se po vlasti jejich, řeklo se mu, že jsou z Britanie, a ku další otázce bylo mu sděleno, že obyvatelé ostrova tohoto jsou dosud pohany. »Ach«, — zvolal, — »škoda, že kníže temnosti má lidi tak jasných tváří, a že za tak spanilým čelem přebývá duše milosti vnitřní postrádající!« A když dále mu bylo odpověděno, že národ jejich nazývá se národem A n g 1 ů, pravil: »Ovšem! mají skutečně tvái• andělů a ti mají v nebi býti spolu-dědici andělů !« »Jak se nazývá krajina, ze které pocházejí?« — »D e i r i«, — zněla odpověď, — »slují obyvatelé její«. — »Skutečně, Deiri : d e i r a e r u t i, hněvu uchvácení a milosrdenstvím Kristovým povoláni!» »Kterak se nazývá jejich král?« — »A e 11 a«. — »A 11 e 1 u j a! Chvála Hospodinova má v oné zemi býti prozpěvována.« — Bez meškání spěchá mnich k papeži Pelagiovi IL, nástupci Benedicta L, a zapřísahá jej, aby vyslal věrozvěsty do Britanie k Anglům. Sám pak se k tomu nabízí a skutečně odchází.
Podivuhodné jsou cesty Boži ! Útrpnosti římského mnicha k anglickým otrokům děkuje Anglie obrácení své na víru křestansleou a tím i vědu a vzdělanost svou, kterou tak znamenitě proslula.

Jedva že mnich odcestoval, srocuje se lid kolem papeže a volá jednomyslně : »Svatý Otče! co jsi to učinil? zničil jsi Rím, sv. Petra si urazil, že nehoře jsi pro-pustil«. Uděšen povolá papež missionáře rychlými posly nazpět. Co však mnichu nebylo lze, vykoná později jako papež.
Mnich Řehoř, kterého římský lid živo-tem svým býti pravil, byl synem senátorovým a dříve než si zvolil samotu klášterní, spravoval městskou praeturu, první stolici soudní v Rímě. Narodil se v Římě okolo roku 540 z urozené rodiny senátorské, z pokolení, jak se za to má, anicejsl:ého. Otec jeho Gordian měl veliké jmění; když se mu narodil syn, zřekl se světa, vstoupil do stavu duchovního a zemřel jakožto jeden ze sedmi jáhnů (diaconi regionarii), z nichž každému v jednom ze sedmi okršlců či čtvrtí b3,lo pečovati o chudé a hospitály. Matka Silvia, která se ctí jakožto světice, následovala příkladu chotě svého, zasvětivši se službě Hospodinově v malém oratoriu. Z dětinné lásky dal nehoř podobizny rodičův malovati, které vedle jeho vlastní podobizny v Rímě dosud se zachovaly v malé kapli sv. Ondřeje. Dvě sestry otcovy, které pannenství Kristu zasvětily, uctívá rovněž Církev v den úmrtní jejich : sv. Tharsillu dne 24, prosince, sv. Emiliánu S. ledna.
Řehoř oddal se záhy studiu rodu senátorského přiměřenému, zejména filosofii a to s takovým úspěchem, že v Římě za