-42

v přílohách tohoto časopisu vytištěnou; v K r a 1 o v i c í c h lékárník Krištof Karnoll přesným zpěvem církevním v pašijovém týhodnu, latinskými pašijemi s tur•bou od Etta, Matutinum s responsoriemi od Witta, Mottety od Palestriny, jakuba Galla, Arcadelta, Suriano a j., Wittovou mší »i honorem sc. .-Nmbro,;ii« a »Exultet«, Singenbergerovou »irr honorem sc. Stanislai« a Stehleovou »Salve Regina« ; v SI a né m Foersterovou mší sv.-Vojtěšskou: v Kouř i m i nově ustanovený ředitel kůru Josef Chládek Skuherského mší op. XI. a polyfonickou I. mší pro mužské hlasy od Birklera. Co ze zárodku těchto se vyvinulo, ukáže doba druhá.
Diecése Brněnská.
Jako v Cechách klíčilo záhy zaseté símě Cyriťlské na úrodných nivách sesterské Moravy. První dojemní zvukové přesného slohu církevního rozhlaholily se v pamatné a překrásné svatyni Staro-Brněnského kláštera řízením nezapomenutelného P. Pavla Křížkovského, jehož činnost v ročníku minulém tohoto časopisu vylíčena byla. Ku hlasu redaktorovu v listu tomto přihlašovali se první pracovníci. V d i e c é s i Brněnské ujala se reforma zpěvu posvátného nejprve v Doubravici na Svitavé, nadšenosti a svornou snahou duchovního správce s řídícim učitelem, vdp. Jana Soukup a s A l o i s e m Magdou, zaháj ivšich dílo za-vedením chorálních responsorií, Greithovou Missa secunda, jakož i zvelebováním písně obecné zpěvy rorátními a písněmi mešními z kancionálu sv.-Janského již roku 1874, Následovala mše gregorianska dvousborně přednesená školními zpěváky 5o hlasů čí tajícimi, přesné zpěvy pašijového tyhodne, Foersterova mše »iu honorem sc. Adalberti« Missa Quarta Skuherského, a mnoho mottet různých mistrů. Když napotom patron chrámu, kníže Hugo Salm, z knihovny své zapůjčil sboru Proskeovu sbírku »Musica Divina«, nastala nová práce a nová radost. Vzornou péči ředitele kůru, Václava B á r t y, zahájena jest současně reforma v Hodoníně první neděli po sv. Třech Králich 1884 chorálními responsoriemi a chorálním Asperges, načež v krátké době půl druhého roku předneseny jsou skladby, jak následují : Uhlova mše op. VIII. 6krát, Wittova Missa »in honorem sc. Augustini« gkrát, Wittova Missa »Exultet« 14krát, Greithova »Missa in cantu chorali I.« 2okrát, Wittova Missa pro defunctis 2krát, »sc, Ambrosii« 3krát, Stehleova Missa »Salve Regina« lokrát, chorální mše in Domini

cis Adventus et Quadrag. i 4lcrát, 24 různých mottet, 2 Pange lingua, Foersterovo Te Deum. Introit a Communio při kaí_dé mši choráL,ě Sbor čítal 4 soprány, 4 alty, 3 tenory a 3 bassy. Kromě výkonného sboru cvičil ředitel 20 dívek a jinochů třikrát týhodně po dvou hodinách večerních. Vedle zpěvu liturgického pěstovala se s podobnou svědomitostí píseň obecná nejprve z kanciouálu sv.-Janského, napotom z redaktorova kancionálku. Roku následujícího rozmnožen jest repertoire Skuherského mší pátou, Benzeovou mši op. 15. »in hon, sc. Caeciliae«, Wittovou mšr »in hon. b. Michaelis Arch«., téhož mší pro defunctis op. 24., 54 mottety, 5 písněmi mešními, 5 k po-žehnání a 6 písněmi před službami Božími a po nic h. Neunavný ředitel cvičil oba své sbory kostelní, výkonný a přípravný, jakož i lid týhodně po 12 hodinách a jakolivěk z vyučených mnozí se rozprchli, jak smutná zkušenost obecně učí, vzorný ředitel vyučočovati nepřestal. Od Nanebevstoupeni Páně r. 1876 do sv. Petra a Pavla r, 1897 na-cvičil opěrně 6 nových mší — Greithovy »Tres missae duabus vocibus« č. i., Missa »in cantu chorali« IV., Dritte Vocaťmesse, Singenbergerovu Missa »in hon. sc. Aloisii«, Hammovu Missa »Maria Clara« op. 6. a Missa »Tlieresia«, kromě mší pak na sto různých mottet a menších jiných skladeb bohoslužebných od starých i nových skladatelův. Bohatý seznam skladeb v kratké době tří roků nacvičený se sborem ochotníků k tomu cíli zvlástě vyučených vydává dojemné svědectví o nadšené lásce a ne-úmorné pilnosti ředitele. Když téhož roku po sv. Petru a Pavlu odvedli mu na vojnu jediného tenoristu pracně vycvičeného, po-stěžoval si redaktoru slovy, v nichž zračí se veškerá ušlechtilost ryzé povahy a ne unavného pěstitele zpěvu posvátného. Pravilt v listu svém: »S jakou radostí jsem cvičíval krásná, umělecká díla! Bohužel, že radost obrátila se mi v žalost pro ztrátu tenora. Nebo bez takového nelze mi jich provozovati. Tenoristy však, který by kromě hlasu také něco málo víry měl, nelze zde získati, byt bych za něho i duši dal. Rozumí se samo sebou, že zpěvák bez víry nedovede nikdy zazpívati nějakou píseň, která by se Pánu Bohu líbila. Ostatně tato malá ztráta mého sboru, ač citelná, mne předce zcela nezarmoutila, nýbrž novou radost mi při-pravila. Nebot došlo zase na Graduale Romanum, které bude míti poznovu dlouhé solo, dokud z mých žáků některý tenorista nevyroste. Pravda zůstává pravdou; chorál jest lcrásný. A potvrzuje se výrok zkuše-