— 40

koje, kde však brzy jsme spustili znovu. 'Latím přišla tnatka z kuchyně a pohlednouc na hodiny pravila mi: »Je osm pryč, půjdeš spát a ty, Francku, můžež jíti domů.«
V tuto hodinu se mi ovšem jindy oči kližívaly, ale tentokráte neměl jsem ani dost malé chuti do spaní. Již jsem se chtěl dáti do nejúpěnlivéjšílio prošení, když v tom se ozval před okny pastýřský roh. Obecní slouha obcházel totiž o štědrý večer ves a sbíral dárky u těch, jimž dobytek pásával. Dvoru ovšem nesloužil, ale přes to přece neopomenul napřed zastaviti se u nás, kde pod okny zatroubil kratičkou dudáckou melodii.
»Tatínku, prosím tě, at jsem Čvančara jde«, žadonil jsem otce co nejlichotivěji: v této chvíli muzikantského nadšení byl bych chtěl míti u sebe každého, kdo jen na ně-jaký instrument vrznouti uměl.
»Zašlapal by to tu.«
»Alespoá do kuchyně.«
Však Čvančara již tam byl a drsným hlasem skuhral nějakou koledu.
»Hlecite, Čvančaro, co mi Ježíšek nadě-lil,« křičel jsem, co mi hrdlo stačilo ještě v pokoji za dveřmi, které na štěstí Rozlca právě otevírala.
Čvančara byl vysoký, statný šedesátník, starý voják vysloužilec z Napoleonských válek, z nichž mnoho vypravoval
Vraziv do kuchyně, vítězoslavně jsem ukazoval mu svůj nový poklad, v oné chvíli nejdražší. Chválil mé housličky a chtěl, abych mu zahrál. Zask~ípal jsem ochotně několik uširvoucích tonů a Čvančara ze zdvořilosti k mému otci a v očekávání hojnější koledy od mé matky, pochválil mé umění. V radostné náladě vybídl jsem slouhu, aby chom hráli spolu.
»Ale hrajte nějakou veselou«, mínila šestnáctiletá Rozlca, »abych mohla tancovat.«
Starý Cvančara uškubl již nasazený roh od úst a zvolal : »tancovat? Milá holka, to by se ti mohlo zle vyplatit, jeho těm třem ženskejn7 v Salcslontu, co tancovaly o štědrý den a utancovaly se na dobro.«
»A kdo ví, kde to bylo, a kdo ví, je-li to pravda,« pochybovala Rozka.
HKde to bylo,« zadurdil se Čvančara, že se mu na slovo nevěří, »v Saksích to bylo a je to pravda, protože je to napsáno v starých knížkách. Když jsem byl v Saksích,

tak jsem to slyšel tam číst od jednoho starého hospodáře, co jsem byl na kvartýru.«
Starý Čvančara věřil všemu, co je psáno, at to bylo pravda nebo ne.
»Vědí, pantatínku« obrátil se k mému otci, který stoje u dveřích po;coje pochutnával si na dýmce, »ten žabec mi za to nestojí, abych mu vykládal tu věc, ale jim to povím.«
Vzav roh pod levé paždí, rozkročil se a rejduje pravou rukou v povětří dal se do povídání, jsa rád, že vůbec můře něco po-vídati.
»Tedy v těch Saksích měl v jednom kostele pan farář půlnoční a tu jeden chasníky navedl kamarády, aby místo do kostela na mši svatou, šli za kostel a tam si zatancovali. A jak rnládež bývá nekáraná a nezvedená, sebralo se opravdu pár hochů a a holek a šli za kostel a tam hulákali a tancovali, až to pana patera rušilo. I poslal na ně kostelníka, ale ta nezvedená chasa skotačila dále. A tu prý pan pater si na Pánu Bohu vyprosí], aby je Pán Bůh celý* rdc nechal za trest tancovati. A opravdu se to stalo. Jako když to na ně hodí, tancovali furt a furt ve dne v noci. Nejedli, nepili, nespali a pořád jen tancovali a žádný je nemohl zastavití. Už vytancovali zem až po kolena a pak až pod paždí a pořád je to nutilo do tance dál, až pi•išel jeden biskup a udělal nad nimi kříž. Tu teprve se zastavili, ale sotva se vyzpovídali, všichni umřeli. Tak jen, má panenko, na štědrý den tancujte, at se do-tancujete,« dodal, obrátiv se k Rozlce, která poslouchajíc vyděšena oči vyvalovala a kterou na dobro chuti k tanci přešla.
Vzpomněl jsem si na toto vypravování slouhovo po mnoha letech, když jsem totéž vypravování četl v knize napsané od T r i-t h e m i a, který i j méua udává. Stalo prý se to v kostele zasvěceném svatému IVIa-nu, mučenuíku, v roce 1012. Lehkomyslný chasník jmenoval se Otbertus a kněz celebrující Rupertus. Tancujících bylo i S chasníků a tři děvčata. Svatý Heribert, arcibiskup Kolínský pak prý klatbu s nich sbal. A co náhoda nechce, právě v těchto dnech°dostal jsem do rukou knihu sepsanou od Lipského archiváře Ebelinga, kde na stránce 221, ta-táž báchorka se vypravuje.
(Pokračováni).

ígf~' Veškeré star~í ročníky „Cyrilla” nlí na skladě redakce Cyrilla` v Karlíně. 'IM
S hUllelllll pi 1011Ou číslo 1. ir 5.
Nákladem vydavatelovým. — Knihtiskárna »Politiky« v Praze.