— 39 —

Celkovému dojmu prvých tři vět vadl stálý, jedno-hybný a následkem toho více vzletu postrádajici průvod varhanní. Též ve větě pátě a šesté zdá se býti stálý čtyřhlasný průvod sborovým tříltlasným částem místy zbytečně přiděleným břemenem. Zajisté získala by vynecháním některých míst v průvodu rozmanitost skladby nejen ve formě, ale vůbec v celkovém dojmu stupňován[ ušlechtilého roucha hudebního na stále

vracející se slovní refrain ,ora pro nobisa, coi musí nyní ovšem ponecháno býti vkusu obratného dirigenta. Jelikoi nLitaniae lauretanae,, auctore Ludovico Holaiu jest skladbou, která v části zpěvné obratným střídáním hlasů vzletně působícím účinkem minouti se nemůie a mimo to iádných obtíží nečiní, doufám, ie kůrům svědomitým výborný materiál poskytne.
Jan Ev. Zclinka‑

FEUILLETON.
Z M Ý C H 2= A M Ě T 2.
Cyrillistům pro radost napsal Dr. Rudolf 111ontantós. (Pokračování.)

Nastalo dlouhé rokování a vyjednávání. Podával jsem návrh za návrhem, avšak rodinná rada všechny zamítala a rozhodně za-mítla i ten návrh, dle něhož jsem chtěl jíti s houslemi do ratejny pomáhat poklasnétnu a skotákovi v muzicírování. Konečně bylo ustanoveno, aby Rozka došla pro Frantu, s čímž jsem ochotně souhlasil i já. A tak byl Franta z nouze dobrý.
Byl tu hned; a jak rád přiběhl! Věděl zajisté, že při takou é příležitosti smlsne něco na zub. A nemýlil se. Přeochotně vy-klízel, co mu na míse bylo předloženo a ukládal do hlubin svého žaludku, jako když na pilno o žních překládají snopy ze žebřináče do poloprázdné stodoly. Však jsem také na něj hartusil, aby si pospíšil, že budeme hrát a zpívat.
Popustiv knoflíky, prohlásil po chvíli, že zatím má dost. Nastala produkce. ToC si pomyslíte, milí Cyrillisté, jaké quality asi byla, když muzikant neuměl hrát a zpěvák zpívat. Francek křičel chraplavým hlasem ne podle melodie, do které beztoho nikdy trefiti nemohl, nýbrž podle své libosti a já, — inu já jsem následoval onoho basáka v známé anekdotě, která vypravuje, že kdys při jedné orchestrální produkci basák - dilletant docela něco jiného škrtal, než dle předložených partessů hráti měl. »Co vy, basálcu, tam jinak hrajete!« rozkřikl se kapelník. A basák krátce na to dí: »ta basa je má a já si tedy mohu na ni hrát, co chci.« — Housle byly mé a já jsem si tedy na ně škrtal, co jsem chtěl a jak jsem chtěl, bez toniny, bez taktu a Francek do toho křičel také jak chtěl; vždyt jeho chřtán by1 jeho.
Oba jsme křičeli před Betlemem a pro-váděli jsme koledy, které Francek beztoho znal nazpaměf, bývaje v ratejně předřílcáva

čem. Dělali jsme vlastně jen povyk, v němž mimo krásného textu nebylo ani za mák krásy, avšak přece nebyla to žádná urážka svatého. Všechna rozpustilost byla nás daleka v této chvíli a že jsme to lépe neuměli, to nám Pán Bůh za zlé nepokládal. Jej chválí nejen klokotání slavíka ale i skřehot krkavce.
V staré jedné francouzské legendě jsem se dočetl, že za Filippa Smělého, kterýž by1 synem sv. Ludvíka, přišel ke dvoru královskému sbor znamenitých pěvců, pře-krásných hlasů. Před králem a jeho dvořeninstvem zpívali různé skladby církevní i světské tak umělecky výtečně, že v nadšení uvedli všechny své posluchače. Ku konci zpívali ještě jeden známější hymnus ku chvále Boží složený a tu přítomný jeden stařeček, který hymnus tento také znal, začal chraplavým hlasem a v úpiné dissonanci jim přizvukovati. Posluchači, nelibě dotčeni, zacpávali si uši a okřikovali starce, aby mlčel; ten ale, kleče na zemi, ruce maje sepjaté a oči k nebesům obrácené zpíval dále sám, i když zpěváci umlkli. A tu prý se ozval hlas, jako shůry přicházející: »Jedině zpěv tohoto starce Bolíu se líbil.«
Jest to legenda, o jejíž pravdivosti po-chybovati může, kdo clice, ale o tom nikdo nepochybuj, že úsudky lidské nejsou úsudky Boží. Bůh nezacpává uší svých před zpěvem, třehas neumělým, když tento vyřiuul se z duše čisté a ze srdce pravou zbožností napiněného. Snad přijal i naši dětskou produkci jako od nedochůdčat.
Muzicirovali jsme hodně dlouho a pořád v kleče, až nám otec můj připomenul, že jest toho pro dnešek již dost. »Nechte toho, děti, a pojďte,« doložil.
Vstali jsme a šli jsme do předního po-