k(atolickoll	posvit iiun
Cyrillské. 1890. Ročllík RVII,	F. J. LEHNER.	C1SIO 4.
Jl~iiiriii..i~ip.imioi~iiwriiiiiiiii~iiiii~iziiiiii.r~iviii~~oiiim~onii~iiiiooiiiouioiiiii
1. Přípravná doba Cyrillská.
Píše F. J. Leh)ier. (Pokračováni).

Po zdárném provedení cvičily se Missa Quarta a Quinta od Skuherského a 112issa pro Defunctis od Witta op. g., dvě další mše gregorianské, pak skladby Wittovy, Stehleovy a Greithovy. Hudebníci však ne-přestávali odporovati a babičky pomlouvati. Na vyléčení duševní choroby užil ředitel léku zcela zvláštního. Na Boží Tělo pozval hudebníky, kteří u vdp. děkana se toho do-máhali, aby jim dovolil na kruchtě si za-hráti. Přijda záhy na kruchtu, vytáhl ze skříně zaprášené housle, klarinety, trotnpety a coruy, rozložil po pultech Fůhrerovu mši do C a s toužebností očekával výsledek. 1'o hlučném Kyrie zapěl kněz Gloria. Reditel vytáhl všecky rejstříky, udělal dle starého způsobu pořádnou kadenci, po níž hudebníci i zpěváci třikrát ještě opakovali »Gloria in excelsis Deo« a pak hlučně se dále pokračovalo. Slovu nebylo rozuměti, jedině strašný hřmot rozléhal se kostelem. Veškeré oddíly F hrerovky štastně se od-byly. U oltářů opakovalo se to s podobnou »slávou«. A konec »slávy« ? Byl blahodárný. Zpěváci zapřísáliali ředitele, aby nikdy více k podobné produkci nesvoloval, svatosvatě slibujíce, že raději zapějí zbožný a prostý chorál. Mluvili od srdce. Kdo poznal a po-cítil velebnost zpěvu v pravdě církevního, nenavrátí se již nikdy více k hudbě světské byt i mistrné, která od církevní se liší jako den a noc. Lék zázračně působil. Pramen pomluv vyschl a při suchu babičkám jazyk zdřevěněl. Odpor naprosto urniknul. Moudrý ředitel rázem zvítězil methodou — per ab

surdum. O té chvíle bral se obrod zpěvu církevního v Bezně klidně a bez průvodu — jazyků. Pěstitel ryzé hudby posvátné ducha tou měrou nadšeného a opravdivého, jakým jest Václav Vaněk, nezůstává však státi při skladbách věku přítomného, nýbrž béře se rychle až ke zřídlům polyfonie cír--kevní, ke skladbám mistrů starých. Ředitel Vaněk vžil se záhy v krásy jejich a uvedl na repertoire Orlandovu mši »Octavi Toni«, Haslerovu »Super Disit Maria«, Palestrinovu »Iste Confessor« a Vittoriovu »Quarti Toni«. Duch řídícího přechází přirozenou měrou i na celý sbor. A tak se stalo i v Bezně. Když po delším přednášeni skladeb starých předložila se zpěvákům mše Stehleova »Salve Regina« v dobách dřívejších nacvičená, pra-vili, že si raději zazpívají mši gregorianskou. V tak utěšeném rozkvětu udržoval se kostelní sbor stále doplňováním sil pěveckých z mládeže školní a dospělých osadníků. Zřízení Obecné jednoty Cyrillské bylo v Bezně s jásotem uvítáno a povstala zde hned první Jednota Cyrillská v diecési Litoměřické, která dosud v piném rozkvětu se nachází, jak později uvedeno bude.
Arcidiecése Pražská.
Po organisaci snah k opravě a zvelebení přesného zpěvu církevního čelících bylo nutně třeba střediska, odkud by stále vy-zařovaly paprsky světla do veškerých íihlů milené vlasti. Jelikož tehdejší poměry politické za vlády liberální nedopouštěly žádné naděje na zřízení velké Jednoty Cyrillské,