-23

Arch stoji to mnoho práce, je tu potřeba častého cvičeni, mnohých zkoušek, vůbec přinášeni obětí; avšak naši Cyrillisté všech těch obtíií se nelekají, a seč jsou se vynasnažují, aby vznešenému úkolu svému učinili zadost; vidyť piinášejí Pánu Bohu dle slov žalmisty Páně »oběi« zpívání hlasitého a doufají, žc za svou službu odměnu a odplatu vezmou od Pána Boha, Roku tSSq byl sice jen nepatrný počet nových skladeb nacvičen, avšak bylo pečováno hlavně o to, aby věci už diíve nacvičené ještě důkladněji byly prostudovány a dokonaleji předneseny. Kromě o všech za-svěcených svátcích zazpivala Jednota při slavném Requiem za Jeho cis. Výsost korunního prince Rudolfa dne S. února a při uddavkách Marie Čermákovy, která po vice let byla činným členem Jednoty, Mimo to uspořádána Jednotou dne 17, února masopustni

zábava, při kteréi kromě někulika deklamací a výstupů 7 sborů světského obsahu ku všeobecné spuku. jenosti četného a vybraného obecenstva bylo předneseno. Jelikoi někteří hoši, zejména altisté, pro mutování hlasu od zpívání na nějaký čas upustiti museli, zmenšil se oproti luiisl:u o něco počel zpěváků; i bytu sopranů 6, altů 5, tenorů 5 a bassů 6. Dle volby vy-konané valnou hromadou dne zo, ledna tSSg uůli záležitosti spolkové na starosti: dp, farář Filip lbufar jakoito předseda, p, Jan Broskva jakoito sbormistr, p. Frant. Matula jakoito jednatel, pp, Ant. Horák, Jos, Horák, Jan Čermák a Frant, Ke.káč jakožto výborové. Pud ochranou sv. patrona svého uastupuje svěží myslí Cyrillská Jednota naše svou cestou ročn i pout.
Jalt Steh ik, L. č. jednatel.

FEUILLETON.
Z M Ý C H P A M Ě T Z.
Cyrillistům pro radost napsal Dr. Rudolf ó7ontaYtus• (Pokračování.)

Toho nám ale pan učitel nepověděl, že malý Beethoven musil hrávati klavír často také v noci a mnohdy až do rána. Otec jeho, kurfirstský zpěvák v Bonnu, měl v bytu znamenitého pianistu Pfeiffera, který malého Ludvíčka hře na klavír vyučoval. Pfeiffer, řídě se známou zásadou muzikantů: »Was immer die Noten nur angeroclien, das vvill scltou saufen«, což znamená: »Co čuchne k notě, to již chce chlastat«, vodíval pravi de]ně starého Beethovena po divadle do hospody, kde řádně popíjeli. I'řišedše na-raženi po půl noci domů, vytáhli někdy malého Ludvíka z postele, a ubohé dítě musilo hráti třeba až do svítání, dokud totiž Yfeiffera spací nepřemohlo.
Jak pravím, toho nám pan učitel z dobrých zajisté důvodů nepovídal, já však to milým čtenářům vypravuji jako kuriosum. To nám ale pan učitel pověděl, že Beethoven, jako třináctiletý chlapec byl již dvorním varhaníkem.
Spolu nás pan učitel nabádal, abychom pilně do cvičení chodili, nikdy zbytečně jich nezanedbávajíce. »Važte si toho, milé děti,« hlásal pozdviženým hlasem, »važte si toho, že můžete přiučiti se zpěvu a hudbě. Kdy-byste věděli, co všechno podnikali a čeho se odvažovali slavní hudebníci, aby se mohli v hudbě vzdělati! Povím vále přílelady. — Haydenovi bylo jeden a dvacet let, když přišel do Vídně proslavený vlašský mistr

Nicolo Porpora, její jmenují »patriarchou melodie«. Chudému Haydenovi, který již tenkráte menuetty pro hospodské šumaře skládal, dalo to mnoho starosti a přemýšlení, jak by se mohl státi Porporovým žákem, když penéz na zaplacení honoráře neměl. Konečně se mu to podařilo. Sezná-mil se totiž s rodinou, u které Porpora bydlel, a tak se dostal především Porporovi na oči, jsa celý štasten, když mohl vycíditi jeho boty, vyklepati kabát a srovnati zrzavou jeho vlásenku. Mrzutý starý maestro zprvu bručel na svého vetřelého famula, seznav ale hudební vlohy jeho, uvolil se vy-učovati jej, začež ale Hayden musil doprovázeti Porporovy žáky pi-i zpěvu na klavíru. Popudlivý Porpora uděloval pal: Haydenovi při lekcích nejen tituly »volů a oslů«, nýbrž vrazil mu ještě častěji nějaký štulec do že-ber. A Hayden všechno snášel, jen aby se mohl v hudbě vzdělati.
Tentýž Hayden téměř zbožňoval Il'uidla, nazýval ho »tatíkem všech hudebníků«. A Hándel byl také mistrem na slovo vzatým! Slavný S c a r l a t t i nemohl se I Iáudlových koncertů ani nasytiti, a když H Ii n d e l cestoval po Italii, cestoval Scarlatti za ním jako jeho stín, jen aby Hándla mohl slyšeti a hrou jeho se v hudbě vzdělati. Nu a co udělal Hummel? V Moskvě — Čvančaro, kde leží Moskva?« přetrhl pan učitel své vypravování.
»Moskva leží v Rusku a jest druhým