15

zpivali jsme pisně — ač bez varhan — z Lehnerova mešního kancionálku: Vánočni. »Nad Betlémem vzešlo světlou; Postni: »Přistup duše vskroušenosti«; Obecné: »Hospodine, všech věcí Pane«, »Před Tebou se klaníme«, »Tobě Pane na výsosti« a j. K požehnáni: »'Zvěstuj těla«, ~Skrytý Boie«, Tyto a předešlé pisně budeme opakovat i letos. Máme také nacvičenou Skuherského »Mši pro lid«. Co se týká zpěvu liturgického, jemuž nyní lépe se daří při opravených varhanách chvalně známým varhanářem p, Ludevítem Fukátkem z Kutné Hory, můžeme o něm podat úplnou spokojenost. Na všechny skoro výroční svátky a slavnosti církevní bývají provedeny dosti zdařilé latinské mše s přiměřenými vložkami od osvědčených skladatelů a sice; od Kaima, Etta, Diebolda, Mitte‑

rera, Hallera, Hrušky, Sychry, Molitora, Stehlea, Witta, Foerstera, Palestriny, Birklera, Hanische, Santnera, Chmelíčka, Kříikovského ; Litanie loretánské a k Pánu Jeiíši, »Tě Boha chválíme« od Foerstera a Requiem od Schoepfa. Asperges me zpiváme na každou nedéli chorálně z kancionálku Cyrillského.
Nechtíce se dále rozepisovati budeme pracovati pilně, ač málo chváleni jsme, a jest nám bohužel líto, že jen tak malým počtem členů můžeme se vykázati, My však neklesnuvše půjdeme za cílem sobě vytknu-tým v té naději, že ve posvátných prostorách domu Božího velebné a mocně rozléhati se bude u nás zpěv chrámu Páně důstojný, Pomáhej Páu Bůh!
Josef' Vališ,
jednatel,

FEUILLETON.
Z M Ý C H P A M Ě T 2.
Cyrillistům pro radost napsal Dr. Rudolf 1Vlontanus• (Pokračování.)

Pan učitel i při slabikování rozeznal, kdo ze slabikantů bude zdárným synem svaté Cecilie a kdo ne. Někdy za čas dal totiž celému oddělení slabikovati zpěvně, na základě tonikového akkordu některé tvrdé toniny. Představte si, milí čtenářové, že by se mělo slabikovati ku příkladu slovo »násada«. Do C dur by se slabikovalo v těchto tonech: gge-gge-ge — gee — ggc. Základní akkord cege a skoro všechny hlavní intervally zde shledáš.
Vzpoměl jsem si na to po dvanácti létech, když jsem chodil k slavnému mistru Pivodovi do pěvecké školy. Hned v první hodině nás poučoval, že grunt všeho zpěvu jest škála a tonikový akkord, což oboje v pravém muzikantu již od přirozenosti vězí, takže ten, kdo jest hudebně nadán, třeba ani noty neznal, ihned na základě kteréhokoliv udaného tonu dovede vyzpívati celou škálu a vzíti základní akkord nahoru i dolů ; kdo pak toho nedokáže, v tom nevězí kusa hudebního elementu. A mistr Pivoda to s námi také prakticky prováděl. Nu a co činí zpěváci než spustí? Zabručí si základní akkord, aby trefili do skladby. Proto se nic nedivím panu učitelovi, že své siabikanty vedl muzice na grunt a velmi se radoval, když některý malý slabikant maje solo určená slova čistě slabikováním vy-zpíval.
Třetí oddělení jeho třídy tvořili čtenáři, ti totiž, kteří již přemohli obtíže slabikování a vpravovali se do plynného čtení. Mezi

tyto čtenáře byl jsem ihned vřaděn také já a to vším právem, poněvadž mne po celý rok před tím pan učitel doma vyučoval a za řádného čtenáře vycvičil.
Čemu jsme se tenkráte za mého prvního pobytu ve škole učili, to nevím, ale to dobře pamatuji, že mne pan učitel musil několikráte napomenouti, abych se tolik po Frantovi skotákovic neohlížel a Franta, který se na mne stále smál, musil za to před lavicemi odskákati s paní Sekáčkovou delší solo, při čemž se tak upachtil, že pak celou hodinu odpočívati musil za tabulí v koutku.
Po skončeném vyučování nechal si pan učitel ve škole své miláčky, již adoptované aneb teprve nastávající syny a dcery svaté Cecilie ze své třídy, k nimž brzy se při-pojili chovanci druhé a toho času v obci nejvyšší třídy. Mezi vyvolenci byl jsem i já. Ale dalo to panu učiteli perný kus práce, aby mne tam udržel. Franta skotákův byl totiž s ostatními muziky neschopnými dětmi propuštěn domů, poněvadž v sobě také neměl ani zbla hudebního živlu. Dle úsudku pana učitele měl prý »ten klacek hovězí tenor« a proto se nehodil za zpěváka a ačkoliv měl dosti dlouhé a stálým popotahováním delší a vyvinutější chlopně sluchové, neměl přece žádného hudebního sluchu a proto nebyl odveden ani k muzikantům. Vida, že Franta jde domů, hnal jsem se za ním a marné bylo všechno vlídné a pak i přísné domlouvání pana učitele, abych zůstal ve škole.