— 12 —

Církve katolické. Ostatně se ve vlasti naší od onoho roku 1878 náhledy již zcela vy-tříbily a neodvážil by se nyní u nás nikdo chorál posuzovati, kdo ho nezná. S touže láskou, kterou Mazánek chorálu věnoval, zveleboval i píseň obecnou rra školách, tak že zpěv mládeže byl vzorný. Dítky zpívaly jednohlasně i vícehlasně, vezdy však krásně. Zvěčnělý děkan Cibulka, slavné paměti, podporoval úsilovně snahu k opravě zpěvu posvátného čelící a aby i širší kruhové duchovenstva a učitelstva s přesnou hudbou církevní se seznámili, svolal vikář roku příštího do ústí vikariátní poradu, učiniv zároveň pozvání na sousední duchovenstvo a učitelstvo, jehož péči hudba chrámová odkázána jest. Tak vznikla velkolepá slavnost Cyrillská, již účastnilo se 4o kněží a 6o učitelů, zastupujících 27 farních osad z bližšího i vzdálenějšího vůkolí. Slavnost zahájena jest mší svatou, při které četný sbor pěvecký zpíval Foerster•ovu mši sv.-Vojtěšskou výborně s responsoriemi čtverhlasnými a chorálním Pange lingua. Dobře naladění brali jsme se z kostela velmi akustického do velkého sálu škol měšfanských, kde mělo pokračovati se v slavnosti, Za chvilku byla prostraná místnost napiněna účastníley. Před námi stál sbor, jehož úkolem bylo illustrovati přednášku dle programu v Karlíně stanoveného, kam oba cvíčitelé na poradu přišli. Na-počítal jsem 15 sopránů, 13 altů, 7 tenorů a 11 bassů, sbor dostatečně četný a dobře na-cvičený, jak v kostele se již ukázalo. Když vikář, josef Tupec, byl schůzi zahájil, po-ukázav na účel její, proslovil J. Mazánek důkladnou přednášku, v níž stručně objasnil stanovisko Cyrillské, promluviv 1. o úpadku hudby chrámové, 2. o počátku a pokračování reformy hudby církevní a 3. o zřizování Jednot Cyrillských. Přednáška byla proslovem, po němž následovala živá illu strace. Když Mazánek byl domluvil, druhý z blíženců, Kocian, taktovky se uchopil a živými obrazy z tonů sestrojenými jímal ducha shromážděných. Aby mysl posluchačstva k dalšímu poučení naladil, ukázal nejprvé na dojemném výjevu »Stabat mater« od Witta, jak uchvatnýrlri barvami zná k srdci mluviti zpěv duchem církevním dýšící. Když takovou měrou uchvátil a rázem získal veškeré posluchačstvo, počal vyučovati bera se cestou pedagogickou od lehčího k těžšímu a ukazoval, kterak jest počínati si při posloupné opravě zpěvu církevního. Nejprve přednešena jsou mešní responsoria. Mazánek předzpěvoval a vysvětloval, Kocian se sborem odpovídal. K responsoriím přidružilo se chorální Asperges.

Následovaly skladby Ihl.: Kyrie z Wittovy mše »in hon, sc. Ambrosii« a Sanctus ze Skuherského »Missa Quintaa; 2hlasné, Benedictus ze Stehleovy mše »Salve Regina« ; 3hlasné : Credo ze mše Sychrovy, 4hlasné : Vittoriovo »Ave Maria«, Skuherského »Christus factus est«, Sychrovo »Assumpta est«, a Foersterovo »Regina coeli«, Vokalisace byla správná, ton uhlazený a vyrovnaný, intonace pevná a určitá, přednáška až do podrobností dobře vyjádřena. To vše na-svědčovalo, že řídící jest umělcem hudeb-ním citu jemného, který vlastní nadšení zná přenášeti na sbor, jejž dokonale ovládá. K jednotlivým číslům přičiňoval interpret i věcné poznámky, jimiž účastníci zasvěcováni jsou v tajemné krásy zpěvu posvátného, Ku slavnosti zavítavší hosté byli vesměs uchváceni a přesvědčeni, že jen taková »musica sacra« s katolickou bohoslužbou se shoduje; což jménem všech účastníků v zavěreční řeči p. vikář vyslovil, poděkovav oběma přátelům za namáhavou práci s přáním, aby podobné schůze častěji se opakovaly, k čemuž i velectihodný děkan a rodák přičinil nejvroucnější tužbu, aby všichni četní hudební živlové města sdružili se k provedení díla tak vznešeného. Na sklonku promluvil ku shromážděným vypravovatel velebě chorál sv. Řehoře s důtklivou prosbou k přítomným kněžím a učitelům, aby navrátivše se do osad svých všude jednoty Cyrillské zakládali. Veškerá slavnost zdařila se tak, jak si ji člověk ve snu přáti mohl. Rozcházeli jsme se do různých končin vlasti s přesvědčením, že užitek bude hojný. Budoucnost však ukázala, že i mocné dojmy jako pára se rozplývají, neumí-li vůle skálopevná ve skutek uváděti, co rozum schválil. A jako nezřídka na světě bývá, slavnost nad pomýšlení krásná oběma pořadatelům stala se osudnou. Muzikanti po-bouřili proti nim město tou měrou, že oběma šlechetným mužům bylo zříci se další činnosti. Tou neoprávněnou bouří ne-ztenčuje se však, nýbrž zveličuje se zásluha jejich. Osnovatelé bouře neúčastnivše se slavnosti a neslyševše tudy, co se mluvilo a zpívalo, hřešili — z nevědomosti. Nevědomost prý hříchu nečiní. Zde však byla nevědomost zaviněná. U lidí dobré vůle — a k těm náležejí veskeří kněží, učitelé a ostatní mužové vážní slavnosti se súčastnivší — símě dobré padlo v půdu úrodnou a vydá bohdá ! třeba po letech užitek sto-násobný. Kdyby tehdáž násilně nebyli pře-kazili činnost tak slavně zahájenou, bylo by dnes ústí nad Orlicí honosilo se Cyrillskou jednotou, která byla by předního místa