s dvouhlasnými Hallerovými Missa Tertia a Missa Quarta. Přirozeným vývojem do-stala se napotom na repertoire 4hlasná mše »in honorem sc. Ferdinandi« od Skuherského a j. Ze počátkové tak utěšení ne-zplodily v druhém období života Cyrillského jednotu Cyrillskou, v zájmu dobré věci jest želeti. Kéž alespoň nyní stane se skutkem vroucné přání věrných Cyrillistů !
V konventním chrámu Páně Z e l i v-s k é m ujal se obnovy zpěvu posvátného ředitel kůru, Em. Vaněk, zahájiv činnost v den sv. Augustina, patrona řádu premonstrátského, Hanischovou mší »Auxilium christianorum« hned r. 1874, načež v adventě počal s láskou pěstovati píseň obecnou, zvoliv si k počátkům druhou mešní píseň adventní z kancionalu sv.-Janského, kterou střídavě přednášíval sbor malých zpěváčků jednohlasně se sborem velkých zpěváků čtyřhlasně zpívajících. Utěšenějších zpěvů adventních v konventualním chrámu Páně na dávné časy prý nebylo. Od toho času hlas veřejný se odmlčel až na dobu nejnovější, v níž ze soukromého listu vdp. převora redaktor se dozvídá zpráv potěšitelných.
Také na horách Krkonošských hned na úsvitě snah Cyrillských rázem ujala a pro-vedla se reforma zpěvu církevního ve V r c h-1 a b í, kde před tím štastně se bubnovalo, troubilo a hrálo, až i Růbecoulovi zaléhaly uši. Bylo prý tam mosaze a dřeva až na zbyt, za to však zpěvu ani zbla. Nastoupením nového ředitele kůru, Vojtěcha Miillera, nastal náhlý obrat. Přispěním děkana Webra nedávno zemřelého, na kterého redaktor s vděčností vzpomíná, když co dvanáctiletý pacholík odvážil se do Prahy, aby se po-kusil o přijetí do semináře za vokalistu, vy-zbrojen jsa jedině listem tehdejšího kaplana Rokycanského a nynějšího děkana Jaroměřského, Bedřicha Landrocka, na ředitele seminářského. Znamenitý hudebník Landrock byl jakožto bohoslovec prefektem choru v Pražském semináři, nástupcem jeho pak Weber, u něhož malý žadatel dělal přijímací zkouškii — a byl přijat za seminářského vokalistu a studenta. Tímto přijetím rozhodnut jest veškerý život vypravovatelův. S pietou vzpomínává si na přívětivého a velelaskavého prvního představeného svého, jehož obraz tkví dosud v duši. S vděčností tudy připomíná, že z vůle děkana Webra zahájena jest reforma zpěvu chrámového ve Vrchlabí a během tří roků nadšeným ředitelem, Vojtěchem Můllerem, vzorně pPovedena. Děkan s ředitelem seřadili a vycvičili sbor žáků, dopiněný několika mužskými hlasy, s nímž

od lehčího k těžšímu postupujíce přednášeli nejprve motetta od různých skladatelů, jako jsou: Witt, B. Kothe, Liszt, Foerster, Ett, Mettenleiter, Aiblinger, napotom mše, jak následují : Stehleovu »Salve Regina«, Molitorovy op, I I., 12., 13., Wittovy »Exultet«, »in hon, sc. Augustini«, »in hon. sc. Luciae«, Greithovu op. 13, »in hon. sc. Josephi«, Kaimovu »in hon. sc. Caeciliae«, posléze Wittovo »Stabat Mater« op. 7., Hallerovo »Te Deum« do D, Ettovo Requiem do Es, Wittovu 2h1. mši pro defunctis a téhož litanie lauretánské do C dur č. 3., op. 13., jakož i litanie Ss. Nom. Jesu op. 13. a j. Na rozmnožení sboru pěveckého vyučoval pilný a svědomitý ředitel zpěvu ve dvou odděleních po třech hodinách týhodně, rozmnoživ počet skladeb novými. Za materíál použito obou sešitů motett od Witta, Liber Motettorum, od Stehlea, motett od Skuherského, sbírky od Oberhoffera,
4 Gradualií pro dobu adventní od Foerstera, příloh listů Wittových a redaktorovy »Cecilie«. Z mešních skladeb přibyly: Skuherského Missa Quarta, Brosigova op. 7- E moll a op. 29. C moll; — pro mše zádušní: Schenkova č. i. D moll a č. 2. A moll, Hallerovo Requiem do Es s průvodem posaunů, Wittovo op. 25. 5h1. — Kromě uvedeného nacvičeny jsou dále: »Te Deum« od Hallera, Vesperae ve falso bordone od Mettenleitera, Pašije od Molitora, Stace lc průvodu o Božím Těle od Leitnera, pro večerní pobožnost na velký pátek na místo obvyklých oratorií Wittovo »Stabat Mater« a 14 štací křížové cesty. Tak krásně rozkvětl zpěv církevní v městě, kde duchovní s ředitelem na společném díle úsilovně a nadšeně pracovali a udržuje se vytrvalostí a nadšením vzorného ředitele, Vojtěcha Můllera, dosud na téže výši.
V Novém Kr. Hradci přihlásil se ku praporu našemu učitel, Karel Pič, jak-mile mu r. 1876 svěřeno bylo řízení kůru, zahájiv činnost na bezpečných základech zřízením školy pěvecké a shromáždiv kolem sebe několik zpěvumilovných občanů o hudbě církevní s ním stejně smýšlejících, tak že sbor hned na počátku čítal 7 sopranů, 5 altů,
5 tenorů a 5 bassů. Místnost ke schůzkám propůjčil jeden z členů. Pravidelné zkoušky konaly se třikrát v týdnu a členové brzy přilnuli k sobě onou páskou přátelské shody, která se v Cyrillských Jednotách tak krásně objevuje. V kostele počala činnost o půl-noční a na Hod Boií vánoční Stehleovou »Salve Regina«. O půlnoční konati slavnost bez trumpet bylo tehdáž v osadě věcí ne-slýchanou. A ejhle! nebylo žádné hany,