— 8

Cyrillisté máte nadějí, že Vás po celý rok budu zlobit; však vidíte, že jsem nechtěl ze své vůle tak učiniti a proto Vás prosím, abyste na mne nežehrali a ve svaté trpělivosti četli letos zatím mé paměti. Se slíbenou židovskou muzikou budu koncertovati v »Cyrillu« až později, jak Pán Bůh dá.
Dlouhá dvě léta uplynula od té doby, ledy jsem o posvícení, při zmíněné Beethovenově Missa solemnis měl improvisované solo, za které ubohá tvoje záda sklidila veliký applaus. Pravím d l o u h á dvě léta, poněvadž prý dítěti léta zdlouhavěji ubíhají, kdežto člověku, čím staršímu, tím rychleji plynou. Profesor Knorr žertem to dokazoval mathematicky. U pětiletého dítěte rovná se pátý rok jedné pětině celého jeho dosavadního života, u třicátníka třicátý jedné třicetině, u šedesátníka rovná se rok šedesátý jedné šedesátině. Proto prý léta pozdější našeho života stále kratšími a kratšími se nám býti zdají.
Bylo mi tenkráte 6 let, když ve středu po sv. Václavu vzal mne otec za ruku a vedl mne poprvé do školy. Tím dnem jsem vstoupil do třetího stadia lidského věku, dle rozdělení Protagora počítaje, který dělil život člověka v šest dob, s čímž souhlasí názvy: nemluvně, dítě, chlapec, jinoch, tnuž, stařec. V každé této době člověk se jinak šatí, proto i já jsem dostal novou, stadiu svého života přiměřenou livrej, totiž kalhoty na kšandách a bundu přepásanou černým, blýskavým řemenem s ocelovou přeskou. Pi'-es prsa 1; levému boku visela mi na řemenu kožená taška ; tenkráte ještě nevěděli, že by se mohla pohodlněji nositi na zádech, jako dnes s ní školáčkové běhají. V tašce jsem měl čítanku, katechismus, tabulku, buchtu s mákem a tři jablka. Škola byla sice v místě a já měl v poledne při-jít domů, což ale mé matce nevadilo, aby svého jedináčka neopatřila proviantem.
Přišli jsme do školy právě na začátku vyučování. Pan učitel laskavě otce přivítal, mne hladil a kornout cukrátek mi dal, aby mi první pobyt ve škole osladil. Kluci na mě zevlovali a já na ně a mé, tenkráte ještě bystré oči ihned postřehly zrzavou hlavu Franckovu, jíž ze zadní, tak zvané oslov

ské lavice vystrkoval. Blahý pocit mne projel, že tu budu se starým svým ]camarádem. Pan učitel promluvil ještě něco s otcem, a když otec odešel, posadil mne na kraj do předposlední lavice mezi čtenáře, To všechno se mi líbilo a mne upokojilo, poněvadž jsem se pana učitele velmi obával, vlastně paní Sekáčleové, o jejíž štiplavé nátuře mnoho mi vypravoval sleotákův Francek, který míval sní častější opletání.
První třída měla tři oddělení, jichž údové byli : písmenácí, pak tak zvaní slabikauti a konečně čtenáři.
Písmenáci seděli v prvních lavicích a nosili sebou do školy prkýnko, na němž přilepen byl papír s namalovaným nahoře kohoutem a pod ním celou abecedou.
Slabikanti měli slabikář a učili se dle staré methody skládati písmeny v slabiky. Bylo to roztomilé poslechnuti, když celé toto oddělení spustilo bé, é, be, zvláště když nespustili všichni na jednou, nýbrž se někteří opozdbvali nebo předbíhali ; tu ty různé hlásky bečely jako jehiiátka a pan učitel měl kolikráte dosti práce, aby pře-mnohé nesluchy v taktu udržel. Milí čtenářové si snad při tom vzpomenou na onen rozmarný mužský quartett Mozartův na slova »venerabilis barba capucinorum«, která se ve zpěvu slabikují, což velmi komicky se nese i působí. Největší práci dala panu učitelovi slabika »wy«. Písmeno »w« jsme jmenovali »uf« a písmeně »y« jsme říleali ypsilon. Tož se slabikovalo takto : uf, ypsilon-wy; mnozí horlivci toto »uf« silně vyráželi, až to po celé škole vesele ufalu, jako by se kluci kuckali. Bylo to někdy radostné poslechnutí, když se několik či-perných slabik sešlo. Račiž laskavý čtenáři to zkusiti sám a slabikuj na příklad slovo: nevybereš, ale pěkně s citem: en-e, ne, uf (silně vyrážej) ypsilon, vy, novy Lé (račiž to vysloviti rázně s nádechem tremolo) e, be, nevybe-er (to r nech trochu řinčet) c, eš, (při tomto eš vystoupni hlasem o quartu a vezmi je fortissimo.) Trochu se zastav, jako by tam byla pausa es půl a mysli si, že pan učitel s pozdviženou rukou stojí před tcbou, jakoby dával takt. Ruka rázem padá a z úst tvých řine se celé slovo: ne-vy-be-reš. Ani by si člověk nepomyslil, že i v slabileování vězí kus
muziky!	(POkra~OVáni).

PIF' Veškeré starší ročníky , yrillal, m(í na skladě redakce ,Cyrilla" v Karlíně. -~
S LuQcloní přílohou číAlo 1.
Nákladem vydavatelovým. — Knihtiskárna "Politiky« v Praze.