— 7 —
FEUILLETON.
Z M Ý C 23 P A M Ě T 2.
Cyrillistům pro radost napsal Dr. Rudolf 1VlOntanus. (Pokračování.)

Již jsem byl, milí čtenářové, k tomu odhodlán, že se svými pamětěmi v »Cyrillu« se více ani neukážu. Nechtěl jsem trpělivost Vaši dále napínati a Vás takovým čtením unavovati. — Za to jsem měl na práci něco rozumějšího. Chodil jsem mezi židy do templu a do synagogy, konferoval jsem s rabbíny a židovskými kantory, pro-bíral jsem staré i nové knihy hudební a to všechno jsem činil jen proto, abych, pokud mi čas a má šedivějící a silně pelíchající hlava stačí, poznal trochu té staré a nové židovské muziky a potom Vám o tom v »Cyrillu« několik poučných článečků na-psal. Vždyt naše krásná hudba církevní má své hlavní dva kořeny zapuštěny ve staré hudbě hebrejské a řecké. Ambros jistě si to dobře rozvážil než napsal: » Vir sehen gleich in Anf~ngen der christlichen Zeiten die Elemente aus Palaestina und aus Ilellas wie zwei Stróme zusammen- und ineinanderfliessen. Von der Musica sacra der Hebráer holte sich die Musilo des Christenthums die Heiligung, von der Tonkunst der Griechen holte sie sich Form, Gestalt und Schčnheit.«
Moji známí veselého temperamentu, udě-lili mi ovšem několik ústních i písemných štulců, že jsem v prosinci se svými pamětěmi zamrzl, ale člověk od mládí tolik oštuchaný toho málo dbá. Mně v uších hučely staré hebrejské instrumenty, nebel a kinnor, machol a šališim a když jsem si vzpomněl jak o židovském svátku »chag hassukót« zpívali v templu pan Popper a pan Pereies, to mne více zajímalo, než-li všechny štipce veselých kamarádů.
A tak jsem i dnes hleděl vyzpytovati hlubiny myšlénelc slavného Asafa, prvního leapelnílca Davidova, když se v obyčejnou hodinu přižcne dlouhonohý poštovní posel celý uchvácený. Chudák funěl jako starý poštovský valach, když uběhne tři míle.
»Vítám vás, tatíku,« pravím, »což pak jste dnes tak pospíchal, že jste celý uřicený ?«
»Ale kde pak jsem pospíchal,« odmlou‑
val silně huhňavým hlasem, »vždyt sotva
jdu.« Otevřel brašnu a vyndaval listy mně
náležející. V nose mu pískalo jako v roz‑
štemované píštale čtyrstopového principalu.
Vzal jsem listy a prohlížím adressy a

jen tak ledabylo se tážu: »Mně se zdá, že máte notnou rýmu ?«
»A což rýmu; z té si člověk jako já nic nedělá,« pravil, a při tom vylovil z hlubin kapsy svého šosáku modrý šátek, — »ale mně se zdá — s dovolením —«. Přidržel šátek a dvakráte táhle zatroubil jako ponocný, když troubí druhou hodinu z rána. — »Ale mně se zdá, že mám tu vozhřivku, či jak říkají té nemoci, co nyčkonc na lidi leze.«
»Chcete snad říci chřipku« opravuju ho, ozhřivka se jmenuje chřipní nemoc kotiská«.
»Inu vědí,« mínil dobrosrdečný náš poštovní Merkur, »sprostému člověku, jako já, je to jedno, říci tak nebo tak ; člověk, jako já, který musí pořád, at je všední den nebo svátek ve službě po tolika vesnicích běhat, že do toho Božího lcostelíčka ani nepřijde, jest krom té drahé duše, bez-toho jako kůň; táhne jako kůň, stůně jako kůň až padne jako kůň.«
Ani jsem neposlouchal dále výklady dobrého toho člověka, poněvadž celou po-zornost moji zaujal list, jejž jsem právě v ruce držel. Zaplatil jsem poslovi, odevzdal mu přichystanou svoji zásylku a přál jsem mu, aby se brzy té chřipky zbavil.
Už aby to Pán Bůh dal« řekl již mezi dveřmi a odešel.
Otevřu zmíněný list, který byl vystaven od generálního štabu Cyrillistů a čtu Cyrillskou depeši. Generalissimus mi na-řizuje, abych na žádost mnohých odběratelů psal »Paměti« dále.
Ruce mi klesly i s listem, v hlavě mi zavířilo a já v hlubokosti své těžkosti zvolal: »Haše magtém bené Jisrael? Wai lí!« —
»Netočte se nám tu dlouho, at nám tu frkačku tady nenecháte« křičela dole na poštovní ordonanc naše děvečka, která se chřipky nesmírně bojí.
»No, no, však by vám trochu té vochřípky neuškodilo,« hartusil posel, »na všechny ženské by měla přijít, alespoň by se z té jedovatiny, co v každé vězí, vyfrkaly a byly by potom hodnější.«
Dvéře bouchly, závora klapla a více jsem z poučného toho výkladu neslyšel. Vstal jsem a vyndal jsem arch papíru a začal jsem ihned psáti paměti své dále; tot víte, pefel je pefel. A tak moji milí