— 4 —

S podobnou vroucností a horlivostí pečováno o rozkvět zpěvu církevního též na ústávě pro vzdělání učitelů příkládnou pílí učitele zpěvu, josefa Vacka, který při mši sv., jíž jsem byl účastníkem, před-nášel s čekateli Skuherského mši dvojhlasnou s průvodem smyčcového kvarteta, v improvisované napotom domácí produkci na ústavě řadu skladeb I'alestrinových, Skuherského, Wittových a j.
Na kathedrálce bylo tehdáž ředitelství právě uprázdněno a očekávalo se zahájení reformy od nového ředitele, na něhož stavěly se i všeliké náděje v příčině diecésní jednoty Cyrillské, jejíž zřízení k prosbám vypravovatelovým nejdůstojnější pan biskup milostivě připovědíti ráčil. Příští vývoj poměrů nebral se však tou cestou a neutvářil se tak, jak se očekávalo. Doufejme, že příznivější budoucnost uvede ve skutek, čeho minulost méiiě příznivá dosud nedopustila.
Jako na sídle biskupském počal se je-viti čilý ruch Cyrillský v různých končinách diecése a to s láskou, které schopno jest pouze srdce vroucích Cyrillistů.
Prvním pěstitelem přesného zpěvu v diecési byl František Hruška, ředitel kůru ve Dvoře Králové, který hned od nastoupení svého r. 1872 se sborem 20—24 členným jal se přednášeti skladby slohu církevního, zaháj iv reformu skladbami Skuherslého, jehož veškeré tehdejší tři mše nastudoval a zdárně provozoval. Během prvního roku odstranil všeliké neřesti a nesprávnosti při veškerých církevních obřadech. Koncem roku 1873 zavedl responsoria gregorianská, chorální Asperges a Vidi aquam. Zaopatřiv si napotom Ordinarium missae a průvod varhan provedl některé z gregorianských inší, které pro zpěváky své sám litografoval. Na to zavedl nešpory »in falso bordone«, dosavadní však v lidu oblíbené skladby nešporní na způsob čardašů komponované s kruchty odstraniv. R. 1874 1. zmíněným skladbám přibral Wittovy mše in hovorem sc. Augustini a se. Luciae, litanie lauretanské do A, motetta od Palestriniho, Witta, Kothea, Etta, Foerstera a své vlastní se sborem svým s pílí velikou seřaděným a pečlivě nacvičeným. Aby také budoucnost reformy zabezpečil, založil pěveckou školu, kterou po dvě Teta soustavně vyučoval. Slechetná snaha a poctivá přičinlivost byla všeobecně oceňována a chválena, tak že od-chodu jeho do Mladé Boleslavi bylo srdečně želeno.

Druhý horlivec vyskytnul se v řadách kněží —Josef Kašpar, kaplan ve Velké R e t o v é. Jsa již dříve velikým milovníkem zpěvu, vracel se ze sv.-Václavské slavnosti nadšen a s pevným předsevzetím, že na osadě úsilovně pracovati bude na obnovení a zvelebení zpěvu chrámového. Navštíviv v brzku na to vypravovatele v Karlíně a domluviv se s místním učitelem, seřadili si sborek 12 členů a počali pravidelná cvičení. Starší chodili v sobotu večer po ukončené práci, děti v pátek odpoledne. O vzkříšení Páně zpívalo se již matutinum a na Hod Boží gregorianská mše i s responsoriemi. Současně počala se zvelebovati píseň obecná. Horlivý kněz promluvil nadšeně z kazatelny o důležitosti a významu zpěvu posvátného, poukázav na nepřeberný poklad písní česlry'ch v kancionálu sv.-Janském a vybídl osadníky, aby se po odpoledních službách Božích shromáždili ve š!cole ku společnému cvičení. Hned po prvé bylo účastenství značné. Od té doby zpívalo se pravidelně každou neděli po požehnáni ve škole, při čemž pan učitel hrál na housle a pan kaplan předzpěvoval. Lid si v tom oblíbil, účastenství každým týdnem rostlo. Skola bývala vždycky piná, i když celý den pršelo. Celkem navštěvovalo cvičení go osob obého pohlaví, mladí, staří i děti. Hodina zpěvu bývala osadě milou duševní zábavou, na kterou se každý po celý týden těšíval. Tak ve shodě k radosti a užitku osady účinkovali svorně mladý kněz a ctihodný učitel, josef Komárek. A aby veškerá osada i při zpívané mši sv. spolu účinkovala, naučili všechen lid zpívat i mešní responsoria. Není-li to krásné? Lze-li jinak účinlivěji dostati se a mluviti k srdci lidu? C), kéž by mladé kněžstvo a učitelstvo poznalo a pochopilo, čeho zpěvem dosíci lze! S těžkým srdcem loučil se horlivý kaplan s letovou, když mu bylo r. 1877 odejíti do Telecí na nejmenší faru diecése, čítající pouze 390 katolíků mezi 94o evangelíky. Mysl zasmušilá brzy se vyjasnila, když došed na novou štaci poznal v učiteli p. Antonínu Skrétovi velikého milovníka a horlivého pěstitele zpěvu. Spřátelivše se počali shledávati sbor, l: němuž na vyzvání přihlásilo se 16 děvčat a 8 mladíků, veškerá to katolická mládež osady zpěvu schopná, s níž ihned na faře zahájilo se pravidelné cvičení, postupující tímže způsobem jako na osadě dřívější, odkud za krátkou dobu došla zpráva, že již zpívají Stehleovu mši »Salve Regina«.

(Pokračování.)