— 2
1. Přípravná doba Cyrillská.
Píše F. J. Lehlter. (Polcračováuí).

Po jubilejní slavnosti sv.-Václavské
roka 1873.
Zřítelnicí diecése jest seminář, odkud mladí kněží po veškerých končinách se rozcházejí s láskou a nadšením zavádějíce, k česnu srdce v semináři přilnulo. Hned v prvních počátcích probouzejícího se života Cyrillského toužebně pohlížel vypravovatel k seminářům, jakožto štěpnicím zpěvu posvátného. V semináři Budějovickém počala tehdáž pilně pěstovati se píseň kostelní. Počátek učiněn staročeskými roráty, které hojnému účastenství lidu věřícího se těšívaly. K nim přidružily se zpívané litanie lauretánské, které brzy lid shromážděný s bohoslovci nadšeně zpíval. Pak zaváděny jsou posloupně písně z kancionálu sv.-Janského po štastném přemožení jistých předsudkův. Takovou měrou naladovala se mysl pro veležádoucí opravu zpěvu liturgického. Zpěváci i nezpěváci objednali si v hojném počtu Haberlův »Magister choralis« a za-počato s vyučováním. V každém ročníku uchopil se některý znalec díla a jal se vyučovati bratry své chorálu gregoriánskému. Dojemné a vzorné horlivosti odpovídal výsledek. O svátku Hromnic ozývala se prostorami chrámu poprvé celá mše gregoriánská zpěváky přednesená, která se tou měrou zalíbila, že »Ordinarium Missae« octlo se hned na to v rukou všech bohoslovců. V postě r. 1874 zpíval j iž celý alumnát mši gregoriánskou. Vedle chorálu přednášíval sbor cvičených zpěváků též skladby vícehlasné většinou z Kotheovy sbírky. Duší čilého ruchu Cyrillského byl tehdejší bohoslovec Josef Mrštík, který za tou příčinou často si dopisoval s vypravovatelem, jemuž velevítáno bylo poznání ředitele semináře, vdp. dra Petra Speliny, aby na zpáteční cestě z pouti římské a delší eYkurse umělecké v Budějovickém semináři se zastavil. Při zpívané mši sv., kterou v den sváteční sv. Petra a Pavla v seminářslcém kostele sloužil, zpívali bohoslovci pěkně chorální mši in festis duplicibus. Dvěma přednáškami snažil se redaktor horlivé bohoslovce v díle tak krásně započatém utvrditi a k další horlivosti roznítiti. Seznámiv se poněkud s poměry hudebními směru přesné hudby církevní nevalně příznivými, vrátil se tam po roce, aby velikého biskupa, Jana Valeriána Jirsíka, poprosil za zřízení diecésní Jednoty Cyrillské, která by ze sídla diecése

po osadách farních organisovala Jednoty farní. Návštěva u znamenitého biskupa zůstane vypravovate!i pro celý život nezapomenutelnou. Ctihodný kmet tehdáž áoletý s mladistvým nadšením spinil vše, zač byl požádán, udav i způsob, jímž by nejvhodněji bylo lze cíle dojíti. Že ve skutečnosti se neosvědčilo, co tehdáž se očekávalo, za-vinily poměry věci naší celkem nepříznivé. Semináři Budějovicicérnu zůstane však ne-popíratelná zásluha, že při prvním probouzení se života Cyrillského zahájil činnost záslužnou s láskou a nadšením. Símě tak pečlivě zaseté nebývá neplodné — i po letech
Slavnost sv.-Václavská účinkovala namnoze rychle jako elektrická jiskra. Vdp. děkan Soběslavský, Josef Vačlcář,hned po návratu svém ze slavnosti sv.-Václavské dal podnět k zavedení Bradáčových kancionálků školních, jichž ihned 5oo objednal. I ujali se věci té dobré ředitelstva ústavů pro vzdělání učitelů a cvičebných i národních škol, jakož i veškeří učitelové, včele majíce Aut. Dudu, učitele zpěvu na ústavu pro vzdělání učitelů a H. Vacka, ředitele kůru. Nastalo řádné cvičení v pravidelných hodinách a v krátké době rozléhala se velebná píseň staročeská prostorami krásného chrámu Páně. Starý literátský sbor zde se zachovavší s pílí a láskou pěstoval píseň obecnou.
Téhož roku konal při schůzi katolicko-politické jednoty ve Vodňanech K. Konrád řeč o důležitosti opravy zpěvu chorálního a liturgického, která zavdala podnět k po-radě duchovenstva i učitelstva na děkanství, v níž stalo se usnesení, aby v děkanském chámu obnova ve smyslu uvedeném se zahájila.
K Soběslavi a Vodňanům přidružilo se třetí město diecése — Klatovy, kde přičiněním ředitele kůru, Man. Kličky, již na postní neděli po slavnosti sv.-Václavské zpívána jest chorální, mše in Dominicis Adventus et nuadragesimae s úspěchem znamenitým. S jakou nadšeností duchovenstvo opravy kleslé hudby církevní se ujímalo, ukazuje příklad děkana Klatovského Císaře, který při zkouškách, jakož i při provozováiií na kruchtě přítomen býval a s vroucím účastenstvím pěstování chorálu sledoval. Za sjednocené práce a úsilí duchovního správce a ředitele kůru byly Klatovy v brzku školou přesného zpěvu církevního, l:de