— 91 —

mem čtyřdobým nebo třídobým. M e n s u-r o v á n í nápěvu řídí se v taktových případech z pravidla dle druhého označení taktu. Tak tomu jest na př. u písně »Pán

Bůh všemohoucí«,*) jež v lzancionále Svatojanslcém otištěna jest pod č. 13. v taktu 2-.

*) ,Kancionál ěeský«, sir. 26.

Vyňatky z denníku ředitele kůru.
Sděluje Vticicty Vn;ačk.

12. dubna 1888. Naše »malá pout«. Na den »Bolestné Panny Marie«, v pátek před květnou neděli, koná se v Bezně od dávných dob pobožnost, zvaná »malá pout«. Lid z celého okolí přicházívá na ten den do Bezna, aby tu svou »velikonoční pobožnost« vykonal; kněží přijde též osm i deset. V kostele koná se vše jako ve svátek. Slavnost tato pochází z dob dávných; v pamětní knize farní zaznamenáno jest: »Vedle kostela stojí kaple Bolestné Panny Marie ; r. 1747 byla v ní pohřbena příbuzná faráře Fr. Špatného«. Nynější kostel vy-stavěn byl v r. 1750; na kterém místě tato kaple stála, není známo. Po jejím odstranění byla socha Bolestné Panny Marie dána do kostela na postranní oltář. O ranní mši sv. zpívala se píseri »O Maria, útočiště naše«, č. 364 kanciouál Svatojanský, po ní »Zdrávas bud Panno Maria« ; o »velké« za-pěli jsme mši čtverohlasnou »Dixit Maria« od Haslera (r. 1595), pak vložky »Ave Maria« od Witta a »1'anis angelicus« od Croce.
3o. dubna 18S9. Ve chrámě. Jsou slavné služby Boží; clirám napiněn jest věřícími, kněz u oltáře koná obět nejsvětější, na kůru pěje se zbožně, dojemně; lid bud naslouchá zpěvu aneb modlí se; ticho hrobové, vše ponořeno jest v tiché rozjímání, v milé vzpomínání, ve vroucí modlitbu. Slunko jasné své paprsky vysýlá na stěny chrámové — jak velebná to chvíle v životě lidském!
5. května 1888. O písní kostelní. Dle nápěvu rozeznáváme dva druhy písní: předně písně, jichž nápěv má základ v chorálu gregoriánském, a za druhé písně, které vytrysknu]y z ducha národního, českého. Prvější písně, pocházející z dob nejstarších, jsou velebné; vizme naše skvosty rorátní a jiné písně nejstaršího původu! Jaká to vroucnost, jaká velebnost, jaká krása! Písně druhého druhu pohybují se vesměs v durtonině; náš lid nerad pěje v moll Povstaly v minulém století a udržely se vlidu podnes;

jsou to písně o Pánu Ježíši a o Panně Marii. Uvedu z nich některé: »Křesfanská duše, rozvažuj sobě«, »Sem, dcero Sionská«, »Kde jsi, můj Ježíši«, »Když v myšlení usmrcení«, »Mé jsi potěšení«, »Ach můj nejsladší ježíši«, »Tisíckrát pozdravujeme Tebe«, »Proč, Maria, proč si tak naříkáš ?« Kdo šel kolem chrámu v týdnu pašijovém a uslyšel zpívati píseii »Křesfanská duše« aneb »Sem, dcero Siottská«, zdali nezachvěl se v nitru svém tou vroucností melodie úchvatné! Ač nápěvy srdce pronikají, jest sloh písní těchto poněkud nesprávný ; bylo by záhodno, aby se slova některých jmenovaných písní opravila; nápěv stojí za to, jest to nápěv národní,

17, července 1889. K vůli pěstování kollegiálnosti i k vůli poučení se scházívá se učitelstvo ol.resu Mladoboleslavského a Mělnického každoročně vždy na počátku prázdnin v tom kterém místě k soukromé a důvěrné poradě. Letošního roku měli jsme podobnou schůzi dne 16. července v Krpech; sešlo se nás 38. O lo. hodině ranní byla ve chrámu Páně mše sv. za zemřelé členy učitelské, při níž provedlo se ponejprv v okolí našem chorální requiem. I'ři průvodu varhan pěl solo učitel, p. Ign. Sáfr z, Bezna a ostatní učitelé pěli ve sboru; provedení bylo zdařilé a líbilo se každému. Při pohřbech některého učitele sejde se vždy více kollegů, a tu bývá na programu obyčejně requiem Láblerovo aneb české Doubravského; jakého tu shonu a jakých starostí, aby vše dobře dopadlo! Provedení chorálního requiem, jedné to z nejkrásnějších skladeb církevních, nevyžaduje velikých příprav a poskytuje pak každému to vědomí, že se provedla skladba církevní, zbožná, krásná. Po mši sv, přednášeli nám pánové Kalista a Spaček své humoristické články; po obědě společném zapěli se vlastenecké písně a ke 4. hodině rozcházeli jsme se opět ke svým domovům. Na přes rok shledáme se, dá-li Bůh, v Košátkách.