(Pokračování).

provozoval koncert v mísiinosech katolické besedy, o čemž dále zmínka učiněna bude.
První velká slavnost církevně hudební neminula se s účinkem. Mnozí zpěvem z tvrdého spánku byli probuzeni, probuzení pak: k následování uchváceni.
Po slavnosti oznámil jsem sboru svému, že celý následující rok věnován bude Palestrinovi. Když pěvci oblibovali si jiř v chorálu, měli nyní vniknouti hlouběji též v tajnosti a krásy klassické polyfonie. Nastal takto rok Palestrinský. Šlo o to, aby netoliko theoretickou analysí, nýbrž ne-přetržitým provozováním praktickým po-chopen byl duch velikého mistra, který dovedl umění své přizpůsobiti katolické liturgii takovou mérou, že Církev sama sloh jeho schválila. Sbor měl seznámiti se s veškerými druhy slohu Palestrinova. Za tou příčinou zvolil jsem mešní skladby čtyř-, šesti- a osmihlasné z různých dob života umělcova. Z řady č t y ř h 1 a s n ý c li skladeb dvě od počátku již bývaly na repertoiru, »Aeterna Christi muneraa slohem nejjasnějším a nejušlechtilejším pro-vedená, v níž slova vždy srozumitelná z polyfonického ústrojí zřetelně vyznívají. Ta nyní opětnými zkouškami se zvelebila. V ní seznámil se každý jednotlivec sboru s veškerou průzračnou soustavou slohu Palestrinova, aby každý hlas samostatně kráčel, jak toho práce polyfonická právě vyžaduje. Touže měrou zdokonalila se též »Missa b r e v i s«, svěžím duchem vynikající. Vlastnosti mše »Aeterna Christi muneraa sdílí s ní značnou měrou mše »I s t e c o n f e s s o r« s trojhlasným Benedictus a pětihlasným Agnus Dei, která napotom ke cvičení se odporoučela, k níž přidružila se mše »V e n i s p o n s a Christi,,, mnohem bohatější, jakožto přechod a pi•íprava ke mši » D i e s S a n c t i f i-c a t u s«, která ač pouze čtyi lilasná, rozmanitostí a na některých místech bohatostí harmonisace plodí dojem přímo uchvacující, tak že to i hudebníka překvapuje, kterak lze pouhým čtyřhlasem takových vnad se dodělati. Snadná ovšem není. »Crucifixusa pro čtyři ženské hlasy vyžaduje nemalé píle. Skladba tato jest vrcholem všeho, čeho čtyřhlasem dosíci lze. Od 4h1. skladeb přešlo se k š e s t i h 1 a s n ý m. Mše »Assumpta est Maria« jest téhož druhu nejkrásnější. Palestrina zde rozdělil lilasy na dva sbory, střídal je a různě kombinoval, tak že se objevují střídavé sbory

troj-, čtyř-, pěti- a šestihlasué, brzy mužské, brzy ženské, tu s vrchním hlasem sopránovým, tam s vrcluiím hlasem altovým. Když veškerých šest hlasů se sráží, zní ta harmonie výraznými akkordy a zajímavými postupy harmonickými okrášlená slavně a mohutně. — Mše šestihlasná vedla k osmihlasné»Hodie Christus na-t u s e s t«, v níž liomofonie převládá nad polyfonií. Sloh velkolepé skladby této jest průzračný a zřetelný, vážný však a velebný. Mše tato jest též dvousborová. První sbor skládá se ze dvou Sopránů, Altu a Barytonu, druhý z Altu, dvou Te-norů a Bassu.
Studování uvedených skladeb vypinilo celý rok, který započal 4h1. mší » Aeterna Christi munera«, jíž před lety reforma u sv. Cyrilla a Methoda tiše se zahájila, a 8h1. »'Indie Christus natus est«, která o g~)oleté památce založení biskupství Pražského vcš!zerenstvo reformě z13kala, se zakončil.
Vedle Palestriny náleží F e 1 i c e A n e r i o mezi hlavní ozdoby. v nejznamenitější dobo: hudební školy římské a skladby jeho vynikají nevšední a trvalou cenou. V řadě kostelních skladeb Aneriových dílem nejkrásnějším a nejdojemnějším jest dojista: »blessa de'Morti«, Rome, 1620 vydaná čili »Missa pro defunctis«. Z celku i z každé věty zvláště, zejména však z velkolepého »Dies irae« vane duch vroucné pobožnosti s žalem důvěrou v Boha zmíruéným. Když tedy Akademie křestauská za právě zesnulého malíře, josefa Fůhricha, zádušní služby Boží uspořádala, zvolil vypravovatel Reduiem Aneriovo, které se sborem svým provozoval, aby nad hrobem básníka-malíře zastkvěl se obraz b_ísníka-hudebníka barvami tonovými malovaný.
DAe 29. listopadu 1878 konala se po celých Čechách 5 ooletá památka úmrtní Karla IV., otce vlasti. Také Akademie křestanská chtěla památný den oslaviti zádušními službami Božím. Pro večerní koncert v svatvečer jubilejního dne zvolil redaktor »R o r a t e nedělní«, které za tou příčinou přesně dle starých rukopisů zpracoval a se sborem 16o hlasů čítajícím přednesl. Rázovitost povahy české snad v žádné jiné písni není tak věrně vyznačena, jako v Koráte.
Takovým způsobem udržovala a živila se idea reformy hudby církevní, pokud ne-nadešel čas ke zřízení Obecné jed-noty Cyrillské příhodný.