— 75

h u d e b n í mčl býti střediskem snah reformačních potud, pokud nebylo lze rozší‑
jej v Obecnou jednotu Cyrillskou. Činnost měla se zahájiti velkou slavností na oslavu sv. Cecilie dne 21. listopadu 1875, která hned po ohlášení rozsálilého programu v listech veřejných vzbudila obecnou pozornost kruhů hudebních vůbec, zvláště pak přátel hudby posvátné. Veškeré diecése Cech i Moravy sesterské vyslaly k ní četné zástupce, kněze i laiky. Neděle dne 21. listopadu stala se znamenitou manifestací Cyrillskou, rozhlásivší do všech končin koruny české, že hudbě církevn í nastává doba nová. V šesti chrámech farních a v kostele seminářs',cém slavnostně zaznívala při dopoledních službách Božích přesná hudba Cyrillská: u sv. Cyrilla a Methoda v Karlíně Palestrinova mše »Aeterna Christi munera« řízením vypravovatele, u sv. Jiljí Palestrinova mše »Ascendo ad Patrem« 5h1, řízením J. Foerstra, v chrámu Nejsvětější Trojice ve Spálené ulici »Missa Quarta« od F. Z. Skuherského řízením skladatelovým, v kostele sv. Ducha »Missa in honorem sc. Luciae« od Fr. Witta říze-ním J. A. Starého, v kostele sv. Štěpána mše »Salve Regina« od G. E. Stehlea řízením Ottomara Smolíka, v chrámu sv. Jakuba mše »lesu Redemptor« od A. Kaima řízením Adolfa Průchy. Po slavnosti sv. Václavské r. 1873 přidružili se totiž ku praporu Cyrillskému nejčelnější ředitelové kůru a hudebníci zvučného jména, jak dále vypravovati se bude. Ten zpěv v sedmi kostelích byl úpěnlivým vzýváním Ducha sv., aby dílu Cyrillskému žehnati ráčil.
O 5. hodině večerní bylo slavné p o žehnání v kostele sv. Jiljí, při kterém zpívali spojení sborové Karlínský a sv. Vojtěšský řízením redaktorovým 5h1. Litaniae lauretanae od F. Witta. Po požehnání byl koncert historický v místnostech katolické besedy, při kterém veškeré zp;:vy přednášel sbor Karlínský řízením a vysvětlováním vypravovatelovým. Program byl, jak následuje: I. Chorá 1 g r e g o r i a n s k ý. i. Stabat mater. 2, Gloria 1. in festis duplicibus. II. Skladby víc e-h l a s n é, i. Benedictus z »Missa brevis« od Palestriniho (1524 -1594)• 2. »O vos omnes« 4111. od G. Crocello (1597) 3• »Vere lanquores nostros« od Ant. Lottiho (1665 až 1740). 4. »Panis angelicus« od Guiseppe Bainiho (1775—1844)• S. »Benedictus es Domine« Shl. od C. Etta (1788—1844)• 6. »Veritas mea« od Fr. Witta, 7 »Te Deum laudamus« od P. Křížkovského. 8. »Pater noster« od Fr. Liszta. —III, Ch o

rál staročeský. 1. Chorál »Alleluja, otcové svatí v tenulostečh jsouce« a píseň »Chvála bud Bohu na výsosti« z Rorate na pondělek. 2. Chorál »U Duše svatý« a píseň »Těžkost věčnou, nekonečnou« z Roráte na čtvrtek, 3. Chorál »Mnozí králové i proroci« a píseň »lesu Kriste, my zajisté« z Roráte na úterek.
Program na tři díly rozvržený ukazoval veškeré druhy zpěvu církevního, chorál, polyfonii od 16, věku začínaje až ke skladbám nejnovějším, jakož i chorál staročeský. Před každým číslem programu podal řídící přiměřené vysvětlení. Nejprve promluvil o chorálu, důležitosti i významu jeho. Vysvětliv sekvenci i chvalozpěv, dal je hned přednésti sborem svým. — Aby se znázornil zajímavý vývin hudby církevní od klasické formy Palestrinovy začínaje až ku formám, jež hudbě církevní udílejí skladatelé doby naší, následovaly ukázky z polyfonie se zlatou dobou hudby kostelní počínající a nejnovějšími plody končící. První slovo náleželo Palestrinovi a polyfonii jeho. Za náčelníkem školy římské následovali dva čelní representanté školy benátské, G. Croce a Ant. Lotti.
`Le nynější svět hudební opětně v uctivosti má Palestrinu, že učíme se jej pochopovati, že starý mistr zase přišel ke cti a uznání, — tot nepopíratelnou jest zásluhou Bainiho, který život svůj celý památce milovaného mistra zasvětil a mrtvou řečí mluvil tak živě a jasně, jaleo žádný jiný ze souvěkých i novějších umělců hudebních. Kde jest Palestrina, nemá scházeti Baini. Skoda, že tak málo skládal! — Ze velebná polyfonie starých mistrů slaví opětně vzkříšení své, kromě Proske-ho největších zásluhy má Kašpar Ett, jehož 8h1. skladba netušeného úspěchu docílila. — Nový směr přesné hudby církevní ukázal se na třech kvítkách, z nichž první náleželo zvěčnělému Wittovi, druhé, na vlasteneckých luzích vykvetlé, Křížkovslcému, třetí Lisztovi.
S chorálem gregorianslcým, reminiscencemi to katakomb, se započalo a s plody umělců novověkých se skončilo. Zbývalo pouze dopiniti celek chorálem staročeským. Duchovní písně staročeské jsou perlami leskem zářícími. Zvolil jsem tři chorály a tři písně z Rorátů, jimiž obecenstvo až k jásotu se rozehřálo. Jak vzácné kvítí vy-pučelo z luhů vlasteneckých!
V pondělí dne následujícího přednášeli spojení sborové, Karlínský a sv.-Vojtěšský, Foerstrovu mši »In honorem sc. Adalberti«, v akustickém kostele Emauzském řízením skladatelovým, jehož sbor téhož dne večer