— 71 —

ve vodorovné poloze trčeti jako oštěpy starořecké falangy, a pan učitel se zalíbením díval se na budoucího klienta svaté Cecilie. Téchto klientů měl okolo sebe hezkou skupinu, kterou dle pokroku na několik oddělení rozdělil a jednotlivá oddělení den co den pilně cvičil.
Jádro celého jeho hudebního sboru tvořila vlastní jeho familie. D,)brý ten člověk měl totiž patnáct dětí, čili, jak on říkal, piné dvě škály od velikého »C« do malého »c«. To veliké C bylo dvaadvacetileté a bylo dle tehdejší titulatury šlzol

ním pomocníkem aneb mládencem u svého vlastního tatíka. To znalé »c« křičelo v kolébce a bylo právě v tom stadiu stáří, kdy začíná doba přirozeného hláskování mezinárodního slova »mama«.
ToC víte, milí čtenářové, že tolik krků něco snědlo, a třebas čtyry žaludky ve službách a řemeslech poctivě se živily, přece jich zbylo doma více, než by tehdej š í sobotales jich uživiti mohl, kdyby svrchu jmenované muzikantské kondice trochu naturalií do kuchyně nebyly vynášely.
(Pokračováni,)

Cyrillská kronika.

Za Hruškou a pohřeb jeho. Důkazem, jaké váinosti a lásky lze získati si Cyrillskému řediteli kůru řádnému a obětovnému, jsou slova, jimii nBoleslavan« žell ztráty nezapomenutelného Hrušky, jakoi i pohPeb zesnulého.
»je v Boií radě souzeno, že nás, co nejvíc mileno, opouští 	«
.Ta píseit nechce z mysli ven, — ta piseň, jež, málo tomu hodin, tesknou melodií rozechvěla se vzduchem nad čerstvým rovem, kolem nčhoi jsme stáli v němém bolu pochovavše v něj toho, co nám všem byl tak drahým, tak milým. Ta píseii nechce z mysli ven, a posud ještě upomínkou na iahtý její ton prsa se úží, sklání se čelo a v oko slza vtryská ... .
A přece víme, proč nad tímto hrobem více než nad jiným slz — proč tato rána osudu, jíž vyrván ze středu našeho drahý zesnulý, krutěji nei jiná dotkla se srdcí našich a proč v duši bolí víc ; to nejsou svazky jen, jei pojí druha s druhem, — které činí nám tak bolestnou ztrátu, které tak krutě dávají nám cítiti prázdnotu, co vznikla v našem středu jeho náhlým odchodem. My, kdož jsme jej znali, — a kdui by ho byl neznal, — více nei druha, nei přítele v něm jsme ztratili. My pochovali s nim muže tiché, vytrvalé, nezištné práce, muže čisté, idealní snahy a lásky nadšené k uměn{, které bylo vůdčí hvězdou jeho činného, plodného života, —života, jenž celý nedílně věnován byl službám české hudby a piedevším ltudebni společnosti našeho města, kteréito pokrok a rozkvět před zim nebývalý jedině jest jeho d[lem, On byl duši, byl živou tepnou našeho domácího hudebního iivota, — a co ve směru tom vykotlal, věru postač[, by učinilo jej.nezapomenutelným našemu městu, a především těm, kdož pod jeho praporem, pod jeho duševním vůdcovstvím shromáiděni za ním, jako svým vzorem s nadšením kráčeli za společnými idealy.
Zemřel nám — a v něm ztratil český hudebni svět pracovníka nadšeného a jednoho z nejupřímnějšich, v něm ztratilo však v první řadě město naše na poli hudebním svého vůdce, jenž vytrvalou prací

zjednal mu zvučné jméno po vlasti české hudby, — jejž, kdoi ví, zdaž budoucnost nám kdy nahradí .	,
A proto mezi všemi těmi, kdož znali zesnulého jako ryzí, skromnou, nezištnou povahu, s největším zármutkem, největšim bolem spatřili nad nim víko rakve zapadat v nf, kdoi stáli kolem něho sleduj[ce a podporujíce dle sil svých čisté jeho idealní snaby na poli jemu vlastním, na poli budby české,« — Po stručném líčení životopisném se pokračuje.
.Dne 27, září 1874 přeloiil obor působnosti své jako ředitel kůru do našeho města, jež od té doby — tedy po piných skorem patnácte let, — bylo svědkem jeho newtavné, oUětivé, nezištné práce na poli hudebním v kaidém směru, však svědkem bylo i výsledků této vytrvalé práce jeho, jimiž pozvedlo se město v době poměrně krátké mezi přední po zřeteli hudebním' města česká. Bylf zesnulý vedle toho, že činným byl jakožto ředitel kůru a učitel hudby, po celý čas svého působení mezi námi vzorným ředitelem pěvecké jednoty naší »Boleslava«, kterýžto čestný úřad s takovým nadšením zastával, s takovou horlivost[ a svědomitostí, ie toto období svého trván[ zaznamená jednota v letopisech svých jakožto dobu největšího rozkvětu. Krom toho působil zesnulý jako učitel zpěvu na zdejším gymnasii.
V této mnohostranné činnosti svoji spojené s vy-trvalostí a horlivosti bezpříkladnou veden byl zesnulý moderními tradícemi hudebními, a skutečně podařilo se mu aspoň v zásadě i podniknouti ještě těžší: vy-chovati pro moderní hudební ideje nejen spolupracovníky své, než i široké obecenstvo našeho města.
A této jeho obětivé snaze nescházelo bohudík téi uznání. Již dvě leta po nastoupení svém v úřad ředitele kůru ve městě zdejším dostalo se mu za zdárnou jeho činnost pochvalného dekretu městské rady a r, 1886 i pochvalného dekretu od biskupa Litotněiickčlto; pěvecká jednota rP,oleslav« pak, pro nii tolik učinil a jejími veškerým členům bez výjimky nejen na svém místě jako ředitel, nýbrž jako piítel, jako druh upřímný tak velice Uyl milým a drahým, v důkaz