— 61

se a cvičí jiné. Dloulio to trvá, než vnikne do věci samé a k ní láskou přilne; obyčejně zůstane se státi v polou cestě a refOCtY{tt buď tak tak se udržuje na povrchu nebo rychle klesá. Jak jinak by to vypadalo, kdyby na ústavech učitelských »věnována byla nějaká hodina týdně tomu, aby kandidáti seznamovali se s historií církevního zpěvu, s chorálem, s liturgií«. Proč tedy neseznámí se kandidáti s tím, čehož v živobytí potřebovati budou? Vždyt jedná se tu i o jejich budoucnost; byt by sebe více vynikali v ostatních vědomostech, ne‑

znají-li se v hudbě církevní, jak mohou odvážiti se žádati o místo učitelské, s nímž spojeno jest ředitelství kůru? A obdrží-li podobné místo a znají-li se pouze v hudbě vůbec, jakého výsledku může se od nich nadíti osada, neznají-li pravého zpěvu církevního? Jest si proto přáti, aby v brzku nastal v ústavech učitelských obrat k lepšímu; bude-li se zpěvu církevíiítnu více péče a času věnovati, poslouží se tím učitelstvu samému a reforma hudby chrámové po vlastech našich mile rozkvete.

V yňatky z denníku ředitele kůru.
Sděluje Václav Va>ték.

Dne r. března 1889. O nápěvu písně »Otče náš, milý Pane«. V našich »Rorátech«, zavedených za časů Karla IV., nalezá se mezi písněmi připadajícími na úterek také píseti »O milý Duše svatý« s nápěvem »Otče náš, milý pane«. I domníval jsem se a podnes se domnívám, že nápěv písně »Otče náš, milý Pane« pochází z dob Karla IV.; mát tato píseň tři verše a právě tento v rorátech obsažený jest třetí, poslední z nich. A tu již několikrát jsem četl a čtu nyní opět v z. čísle »Cyrilla«, že skladatelem jejím jest františkán, Kliment Bosák, ]sterý žil v t, polovici 16, století. Nemíním do žádné polemiky se pouštěti;

ale to mi nejde na rozum, jak octla se tato píseň s nápěvem »Otče náš, milý Pane« v rorátech? Je-li skladatelem jejím Kliment Bosák, nemohla přece v rorátech za času Karla IV. býti obsažena, i musilatampozději, a sice asi ku konci 16. století býti vložena, přidána. Podezřelé také jest, že v rukopise Bosákově uvádějí se pouze slova písně a o nápěvu praví se, že »má známou notu«. Kdyby byl Bosák autorem nápěvu toho. byl by zajisté nápěv slovům přidal; neb jak mohla míti známou notu, kdyby ji byl Bosák teprve složil ? Prosím o laskavé po-učení a rozluštění záhady této.
(Poleračování.)

FEUILLETON.
Z MÝCH P A M Ě T 2.
Cyrillistům pro radost napsal Dr. Rudolf Mouianus.

I. Vzpomínky z mého mládí.
Přišel jsem na tento svět se zatatýtni pěstmi a s náramným k~ikem. Stará babka, jejíž poctivé jméno bylo Barbora Zpěváčkova, které však v celém okolí krátce »paní Babrle« říkali, s radostným jásotem oznamovala mému tatíkovi, hospodářskému správci : »Radujou se, pantatínku, radujou — mají syna, a jakého syna; zdravoučkého, tlustoučkého, hezoučkého — inu, celý tatínek! «
Můj otec, vysoký hubený muž, potřásl holou hlavou a slyše můj křik, šel se po-dívat na nového občana českého království

a toho času nejmladšího příslušníka po-čestné obce Kejské.
»Podívají se, tu je,« představovala mě paní Babrle mému otci, »nemají z klučílca radost, co?«
»I mám, mám,« řekl s opravdovým po‑
těšením otec, pozoruje jedinou, nově vypu‑
čelou větev slavného rodu Montanů, jehožto
předkové před mnoha lety nejchutnější ci‑
buli od Všetat do Prahy na trakařícli vo‑
zili; pak se zamysliv, sklonil hlavu a řekl
povážlivě: »Co z tebe, dítě, jednou bude!«
»Co z něho bude?« vjela babka otci
do řeči, »podívají se na ty zataté pěsti;
vědí, co to znamená, když dítě přijde na