-58
Dosavadní činnost Cyrillská.
Píše I+'. J. LGldMC1'.

Poutník, který podnikl dalekou a obtížnou pout, čas od času zpět se ohlíží, aby zrakem změřil, jak veliký kus cesty již urazil a mnoho-li k vytknutému cíli doraziti zbývá. Obnova a zvelebení posvátného zpěvu církevního v zemích koruny české jest cílem pouti životní Prozřetelností Božskou redaktoru vykázané. Chýlí se právě ke sldonku 251etá doba činnosti reformační v jubilejním chrámu Páně sv. Cyrilla a Methoda v Karlíně, odkud reforma vyšla, j akož i desítileté působení Obecné Jednoty Cyrillské. Cas takový bezděčně vybízí, aby člověk přehlédnul, co na posvátném poli zpěvu církevního dosud se vykonalo a co dále dokonati zbývá. Z povinnosti redaktorské i předsednické jest mi tudy vylíčiti stručný obraz, co jednak v d o b ě p ř ípravné, jednak v prvním desítileti Obecné Jednoty Cyrillské se vylconalo. Požehnání Boží, které pout Cyrillskou dosud zprovázelo, jest rukojemstvírn zdaru i pobídkou k dalšímu putování.
I. Mpravnd doby, CyrillsLi.
Bylo to v úterý v oktávě svátků velikonočních r. i S65, když náhle a bez požádání by1 jsem z fary svato-Havelské v Praze přesazen k sv. Cyrillu a ItIethodu v Karlíně. Jubilejní svatyně na památku požehnaného příchodu sv. věrozvěstů a apoštolů slovanských na Moravu velkolepě zbudovaná a na jméno jejich v tisící ročnici 1863 slavnostně posvěcená přijala mne za služebníka. Ra-doval jsem se z toho, že jsem byl povolán, abych sloužil Hospodinu pod ochranou svatých věrozvěstů našich v chrámě talc krásném a velebném. Oživiti jej sourodným zpěvem církevním bylo první myšlénkou a tužbou, která v srdci se ozvala, a předmětem prvního kázání. Do adventu zbývalo celé léto, které j sem použil k n a c v i č e n í staročeských zpvvú rorátních. Každé ne-děle vedl jsem si po požehnání zbožné osadníky z kostela do školy, zde jsem jim před-zpěvoval chorál za chorálem a píseá za písní, doprovázeje houslemi zpěv jejich. Než advent nadešel, uměli »roráte« od neděle až do soboty i štědrovečerní. První neděli adventní počaly se v kostele zpívati a zpívají se od té chvíle po celé čtvrtstoletí. Každého dne zaznívá v adventě chrám chvalami Marianskými z rána od í/,6 do 7 hod., jako po celý máj líbeznou pobožností má

jovou po dvaceti letech z vděku za štastné dokončení skvostné výzdoby chrámové za-vedenou. Odvádíme takto dvojnásobný desátek duchovní Panně Neposkvrněné a Matce Páně, jeden v prosinci, druhý v květnu, za-svěcujíce jí zimu i leto. Lásku k »Rorate« zdědil. jsem po otci, který po způsobu illumiuátorů a písařů starých kancionálů po celotýhodní těžké práci řemesla koželužského, které provozoval, v neděli po skončených službách Božích neznal milejšího odpočinku nad onen, že krasopisně opisovával »Rorate« s iniciálkami a ozdobami barevnými, jak nejlépe uměl. V adventě na »Rorate• nikdy nescházíval a mne již v útlém mládí s sebou do kostela brával. Zdědénou lásku k »Rorate« odkázal jsem tedy nové osadČ Cyrillo-Metliodějsl;é v Karlíně.
V týž rok, v němž vysvěcen jest chrám Karlínský, vyšel tiskem k a n c i o n á 1 s v a t o-J a n s k ý, jakožto druhý památník tisíciletého jubilea Cyrillo-Metliodějského. Bylo-li lze svatyni jejich lépe oslaviti ne-li písněmí a zpěvy kancionálu na jejich památku vy-daného? Po »Rorate« počal jsem tedy v život uváděti kancionál svato-Janský k nemalé radosti pořadatele kancionálu, šlechetného kanovníka Vincence Bradáče, k jehož žádosti vypracoval a vydal jsem tiskem a n-t i f o n á ř k n e š p o r á m v kancionálu obsaženým. Za pomoci bratrstva literát-s k é h o, na základě stanov synody Pražské zřízeného ozýval se chrám v brzku dústojným zpěvem lidovým.
Jakmile zpěv obecný zaveden byl, roznítila se v duši mé neodolatelná touha po sourodnétn zvelebení zpěvu l i t u r g i-c k é h o, probuzená zevrubnějším a důkladnějším bádáním v dějinách hudebních, jakož i příležitostnými přednáškami nezapomenutelného dra A. W. Ambrosa, různými jeho články, jakož i občasnými produkcemi z oboru starší hudby církevní. Zatoužil jsem po se-známení se s velikým reformatorem zpěvu církevního, G. Pierluigim da Palestrina, jehož život a nesmrtelná veledíla popsal a ocenil obšírným i důkladným spisem zbožňovatel a nepřekonatelný interpret Palestrintrv, abbate Giuseppe Baini, řiditel siYtinské kapely. Vydlužil jsein si tedy z knihovny varhanické školy starší vydání mší Yalestrinových, které jsem si dal opsati. Pro počátek nejsnadněji přístupnou zdála se mi býti mše »Aeterna Christi munera«. Prostudovav partituru chtěl jsem ji i slyšeti, a nena-