O~P ¢ .,vG9
Centrální
~6~	katolická knihovna

31'21I121 IIIIII IIIIIII5II IIII IIII
YR 1 Lc A s o F ipro katolickou hudbu posvatnoii

v Čechách, na Moravě a ve Slezsku,
zároveň

OrgRn Obecné Jednoty Cyrillské.

Majitel, vydavatel a redaktor
1889, Ročník XYI,	F. J. LEHNER.	C1S10 ~,
il,;,,,,,,,,,,„~~,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,~,,,,,,,,,,,,,	,,,,,,,~,,,,,,,~,,,,,,,,,,,,,,, ,,,,,,~u,,,,,,,,,,,,,,,,~,,,,,u,,,,,,,,,,,,~y„ ,,,,,,,,,~~,,,,, ac•
Učitelstvo a reforma zpěvu. chrámového,
(Několik upřímných slov od venkovského kněze.)

Jalto pendant článku Vaší Důstojnosti v čísle říjno\ém m, r. pod názvem »Seminář Pražský« chci podati tento článek jednající o kýženém spolupůsobení učitelstva v restaurování posvátného zpěvu v naší vlasti.
Není pochybnosti, že kvas Vašnostina působení v semináři velice mohutně účin-koval mezi duchovenstvem ve prospěch řádného církevního zpěvu, a že tak podal důkaz, že církev, jako zdravé těleso, svou vlastní životní silou, sobě od Pána propůjčenou, každý nešvar, který se na povrchu jejím rozjídati počíná, sama ze sebe vykořeniti může. Také není pochybnosti, že by se působením kněžstva během času na celé čáře dohasínající odpor milovníků staré ne-církevní hudby nejen paralysoval, nébrž i na celo porazil. Avšak což záleží církev pouze z duchovenstva? Nemá-liž církev i své učitelstvo? Jest všecko učitelstvo církvi ne-přátelské? Odstup to! Jakkoliv se skrze ne-blahé školní zákony mezi oba dřívěji sbrati'-enými stavy nastavily nepřirozené hráze, a ač na mnohých místech intence zednářsko-židovské, směřující k rozdvojení stavu duchovnílio a učitelskétro, volný průchod na-lezly, přece nemůže se tak naprosto říci, že by tento násilný skutek ve všech srdcích našeho učitelstva přemohl lásku ku Kristu, k církvi jeho a kněžstvu. Přesvědčení o pravdě katolického náboženství, ]eteré sídlívá v nejhlubších útrobách srdce, nedá se rázem odstraniti, a jestliže se časem následkem zevních okolností a pokušení za-chvívá, a jestliže časem i mocně otřeseno

bývá, nicméně u duchů povážlivějších a pře-mýšlejících při nejbližší příležitosti znova utvrzovati se a mohutněti počíná. Jen člověk lehčí, který se obrací po k.+2dém větru a
j
enž nemá hlubšího přesvědčení, vyzouvá se z náboženství a to mnohdy tak lehkomyslně, že odhodí je, slyší-li hlomoznou sice jinak ale v podstatě dosti pavučinnou frézu. Náboženství jest teplo vnitřní, kt- ré udržuje duchovní život. Vane-li mrazivý vítr buď porušených nauk anebo porušeného smýšlení, porušených zákonů nebo chlad lidských náruživostí a vášní, tedy u někoho teplo vyzařuje a prchá, u jiného se sice teplo stěsnává, avšak neuniká.
Mráz vanoucí z roku 1868 mnohému z učitelstva odňal přirozené teplo sv. náboženství, tak že stuhnul a zkostnatěl ve všem a i proti všemu, co j est církevního. Na mnohých místech brzo potom vymřela v ústech učitelských vřelá slova a napomínání smyslu náboženského, aby byla nahražována ohlašováním poručnických paragrafů státních; namnoze vyhasla dříve tak velice obětavá láska k službám Božím, která zaměstnávala hudební nadání učitelovo mimo čas školní a stávala se velikým dobrodiním celým generacím a národu; aby na jejím místě za-sedl souchotinářský bureaukratismus sucho-parného a bezúčelného rubrikování a psaní. Ale, Bohu dík, ne tak všude. Lakonický a drakonický úmysl učitele ne-li docela od-ciziti, tedy alespoň velice obmeziti v zastávání íiřadu chorového dotkl se srdeční cévy učitelstva, kteréž odjakživa uvyklo dívati se