— 36 -e‑

0-pu-sfine všeli-ké zlo-sti, tě-le -sllé žá‑
do-sti, kte-ré jsmepo-savad pácha-li,	a

1
Páva Boha svého je-dno - stej-né vidy hněvali.«
Jest to patrně dorický nápěv transponovaný, jehož okolek nadbytně vystupuje o ton výše nad oktávu a sestupuje o ton i pod ni. Tot dodává písni mohutného rázu, jímž úsilně pobádá k »opuštění všeliké zlosti«. Na ni po výtce hodí se Blahoslavova charakteristika té toniny: »První ton činí zpěvy zvučné a krásně se rozbíhající a plynoucí, jenž mírnou hřmotností mysl člověka ospalou ... k radosti probouzí«.
Znamenejme také, jak uměle a pečlivě nápěv je složen. Jedině takový rytmus někdy vadí dobré deklamaci textu. Však myslím, tento rytmus že nepochází od Bosáka, jenž asi ke konci XV. neb na počátku XVI. věku skládal. Pamatujme na píseň »Hospodine, pomiluj ny«, jak byla v XVII. století ryt-micky hrozně pozměněna a porušena, ač ještě v XV. věku této rytmické nestvůry neby10.20) Jinak jest tektonika nápěvu velmi krásná i případná. Klidně počíná nápěv motivem hlavním od základního tonu. Znenáhla jej maličko pozměněný stupňuje, jakž i výraz textu stoupá. Vrchol tohoto výrazu pak na slova »opusttne všeliké zlosti« po-vznáší se proto i v nápěvu nejvýš a to hned náhle k piné oktávě a nad ni, jakoby skla-datel vší silou duše »z bludného spaní« chtěl vyrušiti. Proto hudebné fráse druhého dílu bohatěji jsou figurovány, přece však vracejí se nenáhlým sestupem opět k prvotnému klidu, ježto kajicná mysl doufá skrze smilování Boží dojíti odpuštění a upokojení. Tento sklad písně svědčí, že nápěv s textem tak jest srostlý, že tvoří obé nerozdílný celek, tedy svědčí také, že obé vypučilo v jedné mysli skladatelské, že tedy netoliko textu alebrž i nápěvu původcem jest Mim. Bosák. Cituje-li tedy kancionál 54. D. 173, že se zpívá jako »Dočkali jsme času smutného«, jinak jest ten citát vyložiti; jestit tato píseň pozdejší než Bosákova, pokud mně jest známo. Vedle onoho vnitřního důvodu svědčí o autorství Bosákově i ten

`0) Důkaz v našich »Dějinách posvátn. zpěvu staročeského«.

vnější, že Závorka u všech ostatních cituje jiné písně za pramen nápěvu, však při této nikoliv, alebrž otiskuje hned nápěv.
Na konec jest nám přidati, že v rukopise 54 F 169 (na 1. P V b) má ta píseň pět tahových trojdílných sloh, Závorka pah při-dal k nim ještě jiné dvě. K písním č. i. a 2. cituje kancionál 54 D 173 za pramen nápěvů jiné písně téměř současné (dle citátů p. Jirečkových v jeho hymnologii), a to písně velmi rozšířené, tudíž i oblíbené. K písni č. i t (»Kdo z žalosti«) cituje týž kancionál za pramen nápěvu Bosákovu dřívější píseň »Jezu Kryste, ty's zajisté« (naše č. 4.). Poněvadž pak při této písni (č. 4.) pramenem nápěvu udává píseň pozdější a málo známou, soudím, že i k této písni »Jezu Kryste, tys zajisté« složil Kliment původní nápěv, kterého však na ten čas neznám.
K písni č. 12 udává kancionál 54 D 173 za pramen »Gaudeamus pariter omnes« a k písni č. 13 »Ave rubens rosa«. Jsou to písně českého původu. »Ave rubens rosa« obsahuje se ve třech pražských rukopisech: VI. C 20 z XV. století, X. E 2 z konce XV. neb z počátku XVI. století a VI. P 24 zpočátku XVI. století. »Gaudeamus pariter omnes« zavírá se v třeboiislcém rukopise z polovice XV. století, sign. A 4 (v záhlaví : »Canitur sicut Elško, milá Eliško«), v Rozenplutově kancionále a j.
Jestliže Klim. Bosák jest onen »n e j m enovaný Františkán«, o němž na počátku byla řeč, pak jest i skladatelem písně o sv. Kateřině, jež otištěna ve »V ý b o r u z literatury české« (II. dílci sl, 1358 až 136o). Způsob mluvy a starší jazykové útvary XV. věku tomu nasvědčují. Zavírá se v rukopise c. k. universitní knihovny Pražské č. XVII. E ig, »v rukopise to bez-pochyby původním«. Však nápěvu nemá, aniž mi známo, zda vůbec nápěvu k ní Kl. Bosák složil. Připoj il j i na konec ke »C h v á l e sv. K a t e ř i n y« dokládaj e: »Když jsem byl, maje červenú nemoc, v Hradci Jindřichově, tu sem tuto píseň složil v mém zármutku svaté panně Kateřině«. (Výbor,
1. C.).21)
Konečně udává Jungmann (I, c. IV., 60), že složil Kliment Bosák též tři písničky »o vrchnosti, o lstivém utrhání a o ženách lstivýche, j ež prý »vydány byly r, 15 63 « (v 16. formátě). Však o těch nám nic bližšího známo není. Ostatně nápisy jejich svědčí,

't) Však fos. Truhlář připisuje tuto »Chválu sv. Kateřinya jinému bosáku, Janu Vodňanslcému, Viz »Časopis českého musea«, 1884, na str, 543 sl.).