-- 13 —

Frygický nápěv tohoto nápěvu jest velmi tklivý Velepřípadně zračí a obráží se v něm zármutek zbožné duše, zkouškami navštívené. Proto mám za to, že diese, které Steyr při 1) všem f notám přidal, tam nepatří, ježto ráz toniny mění a oslabují; neb velký půlton e-f jest jeden z význačných intervallů frygické toniny, ba hlavní znak její. P. A. Kienle dí výslovně : »Die phrygische Tonart ist durhh den Halbton ober der Finale ausgezeichnet.«") Tím právě stává se, že základní ton e neobyčejnou měrou vy-niká. Proto i Kienle dokládá (I. c.): »Die Einwirkung des Schlusstones macht sich mehr als in anderen Tonarten bemerkbar.«

Jako Šteyr a Závorka cituje i rukopis 54• D. 173, že se zpívá jako »Zvěstujem vám radost«. Však i Steyr podává k této vánoční písni docela jiný nápěv radostného rázu a jonické toniny. Toliko rytmus a metrický sklad obou nápěvů jest, vyjma S. verš, docela stejný. Snad se tedy citát vztahuje toliko k rytmu a metru, však nápěv naší písně, dokonce různorodý, jest samo-statný, původní, jest tedy prací Bosákovou. Tím osobitěji jeví se nám pak v něm skladatelské umění a ráz ducha Bosákova. Při-pojujeme harmonisaci té písně, v duchu frygické toniny složenou:

V Slovníku naučném (I. vyd. dílu IX. na str. 602) čteme, že Jan Trojan, příjmím Turnovský, složil figurový chorál »K do se 1 í b í B o h u,,, jenž vyniká utěšeným, uměle zosnovaným zpěvem; nebot p r v n í o d d 11 h 1 a v n í h o z p ě v u užit jest co podnět, jímž nastupují lilasy kanonicky po sobě. Dissonující tony přicházejí v něm častěji; avšak jejich dissonující povaha je velice zmírněna«. Kde se obsahuje tento »figurový chorál« Trojanův? nemohl jsem ho najíti.

11) L. c, r3o.

3. „Pane Kriste, Bože věčný”.
I tuto píseň klade Steyr mezi „obecné« (na str. 844) a udává k ní nápěv samo-statný bez citátu. Závorka dí sice, že se zpívá jako ,Spasiteli Pane Kryste«; však tato bratrská píseň vznikla později. Poněvadž ale má týž nápěv, toliko v delšícli notách, tedy nevzala jej naše píseň od bratrské, nýbrž naopak. Znamenáme opět z toho, že takové citáty neudávají vždy původního pramene nápěvu. Rovněž tak soudím o citátu tištěného kančionálu str. 54. D. 173,