— 12 —

českého chorálu). Za to význačné intervaIly dorické toniny cd-a (reperkusí) a malou tercii c-a opakuje, tak že ]ze nám považovati ten nápěv za zvláštní a krásný vzor dorické toniny, jenž i krásný úměr a soulad ve všech částech na sobě jeví. Pro tento dokonalý úměr jeho soudím, že nelze na něm tak, jalo Rozenplut jej podává, ni jedné noty změniti. Proto pokládáme dvoje It v melodické fráze na slova »a t nás naučí« (h-č-It-a) ve svato - Janském kancionále a dle něho i v jiných zpěvnících za chybné. Rovněž talz prvé dvě noty na slovo »svatého« (g- f). Z týchže příčin ani závěrku jejich nemáme za správný, to jest původní, Rozenplutův a Hlohovského pak nápěv jako nejstarší známý pokládáme za

původní skladbu Bosákovu, která svědčí o mistrné práci a v pravdě velebné Inysli skladatelově.o) »Es ungue leonem«, (»z palce obra poznáme«) platí tu o Kl. Bosákovi. Tak dovedeme si snadno vyložiti obecnou a nepřetržitou oblibu této písně přes všeliké bouře naboženské jako málo které staročeské písně oné doby. A co požehnání způsobila již v myslech českých, co »d u c h a d o b r é 11 o« v nich roznítila, na kolik »p r oroctví falešného« jich uchránila nebo z něho zase vyvedla, kdož nám poví? Kéž tak i dlouho po nás ještě zapaluje srdce potomků ohněm Ducha svatého!
Připojujemekulconci harmonisaci tépísně, již představujeme si asi takto:

c
V. Ot - če náš	mi - lý Pa - ne dej nám Du-cha sva - té	ho, Í	^
Pro- si - me, at	se sta - ne pro Kri-sta Sy - na tvé - ho,) h af nás nau-čí Bož-ské-ho

prav-du zá - ko - na	zná - ti, pro -ro - ctví	fa - le - šné - ho pil - ně se vy-stří -lia - ti.
1 e	I—~_"— I I -,,	a -, 1 i~ ol_a	el— I i-.'- i	li

Přihlédneme nyní ještě k pěti jiným Bosákovým písním, z„nichžto čtyři obsahují se s nápěvem v Steyrově (IV. vydání) aneb Závorkově kancionále, dle pořadu rukopisného 54. D. 173‑

2. „Kdo se líbí Bohu”.
Tuto píseň podává Šteyr (na str. g 15 10) mezi obecnými. Nadepsáno má: »Vánočním časem jako: Zvěstujete vám radost«. Také Závorka cituje za pramen nápěvu tuto píseň (na 1. L XIL) Však tato citovaná píseň má

S) Š t e y r směnil dokonce i základní toninu dorickou na mixolydickou a not asi I I, čímž ještČ více uchyluje se od puvodního nápěvu, nikoliv na prospěch. Jak mohutná velebnost jeví se v tom dorickém nápěvu, znamenáme zejména z e č t y i h 1 a s n é h o imitačního zpracování jeho z r. 1573, jež otištěno ve Zvonařových »H u d e U n í c h p a rn á tkách staročeských«, sešit I,, od str. 6.
10) IV. vydání, které vždy se rozumí,

u něho jiný nápěv, jenž k naší písni dobře přilíčiti se nedá. Steyr podává ji i s nápěvem takto:
1)
»Kdo se lí - Uí I3o-liti, jsa živ v šleche-11
tno-sti, ten má úzkost mnoliú	a zármutkův I)
do-sti, jest všem v nená - vi -sti, ja-kož nm a)	t)
ve čte-ní	sám Pátt Kristus ji - stí.«