if _

nich nápěvů Bosákových, at nových neb vy-půjčených. Však u Rozenpluta, Hlohovského, Závorky a Steyra se několik písní s nápěvem zachovalo, jež vespolek v podstatě se shodují, tak že můžeme je důvodně míti za původní nápěvy Bosákovy. »Ježto pak paměti Klim. Bosáka, jakož i způsob jeho češtiny daleko sahaly do XV. století«, jalo dí oněm právem J. Jireček a dosvědčují texty jeho písní v kancionálech XVI. století, zejména Trojana, Turnovského, náleží působením svým již do XV. věku, Proto jest seznání a ocenění jeho skladatelské činnosti pro nás tím vzácnější.
Kde který Čech neznal by podnes obecně zpívanou, nad míru velebně a slavně znějící píseň před kázaním »Otče náš, milý P a n e« ? Hle, tot j e h o dílem j est! A kdyby žádné jiné nebyl složil, svědčila by tato jediná o nevšedním skladatelském umění jeho a zachovala by jméno jeho na dlouhé časy. Však známe kromě té ještě několik jeho nápěvů z řečených kancionálů. Počneme s onou nejvzácnější.

1. „Otče náš, milý Pane”.
jednou z nejkrásnějších písní staročeských jest tato píseň před kázaním. Dlouho kladlo se, že vznikla již v době Karlově, ba tiskne se tak podnes.$) Však docela chybně; neb kdežto žádný známý rukopis nebo tisk starý nesvědčí této době, obsaliuje se ta píseň v nejednom z nich zjevně mezi písněmi Bosákovými. V řečeném rukopise 54. F. ióg. jeví se mezi nimi na druhém místě na listě OXIIII. O nápěvu se tu dí, že »má svou notu«. S týmž textem (bez not) zavírá se i v kancionálleu z r. 1505 na listě L 18v mezi písněmi »O Duchu svatém«. Nad ní zde nadepsáno, že se zpívá »po čtení neb po epištole«. I zde čteme »Má svou zvláštní notu«. Závorka a Bratří jí nemají. Však přijali ji do svých kancionítlů zase Rozenplut (z r, ióol na str. 7o011,), Hlohovský (z r. 1622 na str. 38S), Šípař (z r. 1642) a Steyr. Jest v nich mezi písněmi »před kázaním«, Také Sípař má při-psáno »známá nota«, Musila tedy vpravdě býti všeobecně známa nota té pís ě, žet ji tak často za znám-)u předpokládali. Textem a počtem tří sloh podávají řečené kancionály tuto píseň všecky stejně. A ježto i ve sv.-Janslcém kancionále rovněž tak se obsahuje, vidíme, že zůstala vždy a všude ne‑

') Viz nIIudebuí památky staročeském, vyd. J. L. Zvonař, sešit i.; Slovník naučný, I, vyd., II., 456.; Tadrovo pojednání .,Sborové lit.,, v Památníku Pražského »Maholw«, r386 a j,

změněna, což bylo řídkou věcí, ježto různé sekty náboženské přikrajovaly a přemětiovaly texty písní od jinověrců složených dle svého učení.
Nápěvu k té písni nenašel jsem staršího nad Rozenplutův, jenž jest dle podstaty týž, jak podnes, ač poněkud chybně se zpívá. Ježto i Hlohovský jej má a text písně zůstal povždy nezměněn, právem po-kládati můžeme tento nápěv za onu »zvláštní notu«, jež byla za starodávna obecně známa, tedy od Klimenta Bosáka složena, Dosvědčujet Rozenplut v předmluvě svého kancionálu, že se snažil, aby i »vrstvy zpěvné
... podle starožitnosti napravené z a n e c h a 1«. Tento nápěv Rozenplutův j est :
»Ot-če náš, mi-lý Pa-ne, dej nám Ducha Pro- si - me, af se sta-ne pro Kri -sta Sy‑
sva - té - ho. R. ai nás nu-či Boiské-ho na tvé - ho,
pravdu zá-ko-na zná - ti, proro-ctví fa-lešné -ho pil-né se vy-stři-ha-ti.«
Hlohovský má na slovo ,znáti«: _ (— c-d).
zná - ti
Ostatek je stejný.

Jak velebně a slavně zní tento nápěv dorický ! O něm v pravdě platí, co dí P. Ambr. Kienle: »Der dorische Ton sinyt und fúhlt wie ein Mann itn Vollbesitze der Kraft : ruhib, fest, edel«.7) Kdežto v dorických nápěvích velmi zhusta vyslcytá se melodická fráza: cl-a-lacs a, jež tyto nápěvy změkčuje, povznáší se naše píseň hned s počátku dvalcráte až k oktávě, změkčeného h se ani nedotýkajíc.9) Tak dodává svému nápěvu vzletného a slavného rázu. (Tady může P. Dreves přiučiti se jedné zvláštnosti
Choralschule, S. 130.
s) Rozumí se tudíž samo sebou, že moderní piedznamenání b u klíče jest liché, jeho tu není D-moll toniny.